Mikset katso minua? Katso.
Oletko ujo?
Tuolla lailla.
Ole aloillasi.
Ole oma itsesi. Itsevarma.
Pian tämä on ohi.
Tuo on hyvä.
Oikein hyvä.
Hei, Pierre.
curiosa: luonteeltaan eroottinen esine, kirja tai valokuva
Siitä on aikaa.
Liian kauan. Olen kaivannut sinua.
Aina yhtä näyttävä.
Hei, Pierre. Mitä kuuluu?
- Ajatelkaa, jos olisimme vaaleita. - Meitä palvottaisiin.
- Kuka laittoi narsissit tuohon? - Kukat rakastavat omaa peilikuvaansa.
- Vähän kuin sinä, rakas sisko. - Loulouse!
Lopeta nyt. Tiedät, että Loulouse on kuin kaktus.
- Millainen minä sitten olen? - Sinäkö?
Ruusunnuppu.
Puhkeamassa kukkaan.
- Jo on aikakin. - Rauhoitu, Hélène.
- Henristä on kiva tonkia puutarhaa. - Viherpeukalo?
- Pierrellä? - Niin varmaan.
- Puutarhaa tulee vaalia. - Tämä näytös ei ole teille.
Anteeksi, etten pyytänyt faraolta lupaa.
- Myöntäkää, että se houkuttelee. - Nähdään myöhemmin.
- Hän tuskin haistaa nenäkarvoiltaan. - Kasvokarvoitus kutittaa.
Ai, oletko jo suudellut?
Isän viiksiä vain.
Pierre...
- Jäättekö teelle, Jean? - Toki.
- Enkö saisi suukkoa? - Saat kaiken haluamasi.
Kaiken haluamasi.
Miten onnellinen tuleva aviomies.
Pierre...
Tytöt, antakaa Pierren olla.
- Hän on kasvanut lapsellisuuksistanne. - Minä pidän niistä.
Olet parantumaton.
Henri, kirjoitatko runokokoelmaa?
- Kyllä vain. - Lausu jotain.
- Mielihyvin. - Olen pelkkänä korvana.
Haikara suolla ja joutsen joella
Oli sitten kevään kukoistus tai syksyn haikeus
ovat nuoleni läpäisseet joka hetken
- Aika on poiminut... - .kaikki sen höyhenet.
Suipot rinnat, yhtä alastomat kuin äidin
- Niiden silkinpehmeä tappio - ...lojuu lattialla
Ja alasti
Revitty mekko aivan vinksallaan
- Ei se niin mennyt. - Ei suinkaan.
Osasin sen ulkoa.
Suokaa anteeksi.
Me naimattomat tytöt olemme aina mielin kielin
Kuin talo, jota ei saa vuokraksi ja odottaa ostajaa.
Käske Antoninen tarjoilla tee.
Saatamme saada vieraita, mutta emme joka kerrokseen.
Uskallapan kuvitella hänet alasti.
Marie, odota minua.
Antonine tarvitsee apua.
Rakas Henri, olen rakastunut Mariehen.
Ainoa tapa säästää hänet tältä tarpeettomalta kilpakosinnalta-
on kertoa hänelle yhteisestä rakkaudestamme.
Ystäväsi Pierre.
Olet niin suloinen.
Hän on hyvä. Hän kohtelee sinua aina hyvin.
- Minä pidän hänestä. - Se on hyvä alku.
Marie?
Tulisitko tuonne.
Halusin vain tietää, kuinka voit.
- Olet sentään ystäväni. - Ystäväsi?
Vaikka lähetit sähkeitse mullistavan päätöksesi.
Minä rakastan Marieta. Mistä kiikastaa?
Meillä oli sopimus, mutta käytin tilaisuutta, koska et toiminut.
- Epäurheilijamaista. - Minun rakkauteni on suurempaa.
- Sinä valehtelit. - Olin epätoivoinen.
- Jopa pettääksesi ystävän? - Niin.
Jopa pettääkseni parhaan ystäväni.
Rakastan häntä järjettömästi.
Kuinka sinä tästä selviät? Täytyy myöntää, että pärjäät hyvin.
Rakkaus. Sinä siis uskot siihen?
Minulle rakkaus on aistien tyydyttämistä.
Sitten et ole koskaan rakastanut.
Rakkaus, Henri,
on vasta-ajeltu pikku pimpsa. Puhtaaksi pesty ja parfymoitu,
valmis myös muihin leikkeihin, jos niin pitää. Pyöreä, kiinteä ja kunnollinen.
Erittäin tiukka ja herkullisen kostea.
Järkytänkö sinua?
Se kai lieni tarkoituksesi.
Aloin jo huolestua.
No?
Millainen näytelmä oli?
Sardou keksi ovelan otsikon: "Erotkaamme!"
Teatteri oli täynnä naisia.
Tarjosin siskoilleni juotavaa. Nyt ei ole enää yhtään rahaa.
- Näin hatun, johon ei ole varaa. - Mutta Marie...
Naiset eivät mene yksin kahvilaan.
Paitsi kurtisaanit.
"Vasta-ajeltu pimpsa..."
Henri? Mitä on tapahtunut?
Tapasin Pierren.
Onko hän palannut?
Eikä yksin. Toi mukanaan algerialaisen tytön.
Ihastuttava tyttö, kuulemma.
Sanoo häntä muusakseen. Vaikutti noidutulta.
Ei voi lakata kuvaamasta häntä.
- Madame. - Monsieur.
- Päivää. - Iltaa.
- Minulleko? - Ole hyvä vain.
Sinun vuorosi.
Hieno asento.
Varovasti, se on herkkä.
Ensimmäinen näytös.
- Uudestaan. Valmiina? - Valmiina.
- Pidätkö tästä? - Rakastan.
- Lisää. - Kerran vielä.
Äkkiä nyt, Jean!
Valmis.
- Niin? - Onko Pierre kotona?
- Hän on töissä, ei halua häiriöitä. - Se on minulle tuttua.
Marie.
Henri kertoi sinun palanneen mukanasi...
Zohra Ben Brahim.
Hän on kaunis.
Tässä on Marie de Heredia. Siis De Régnier! En ole vielä tottunut.
Outoa kutsua sinua sillä nimellä.
Täällä on kaunista.
Kaipaisi vähän kukkia. Pyydä jotain paikallista ostamaan narsisseja.
Näin torilla hienoja.
Sinähän pidät narsisseista, Pierre?
Oletko mustasukkainen?
Kuvaatko häntä tällä?
Sinut minä halusin.
Olin raivoissani, kun hän varasti sinut.
Älköön se koskaan tapahtuko syysyönä...
Säästitkö itseäsi minulle?
- Älköön se tapahtuko syysyönä... - Kun syleilen sinua täällä...
...ei lahjoita sinun...
...viattomuutesi kultaa, mirhamia ja suitsukkeita.
Ja Afroditen verta.
Ja Leton verta.
Riittää.
Saanko katsoa?
- Oletko kiinnostunut politiikasta? - Haluaisin oppia.
Sovin tapaamisen ilmoitusosastolla.
Koodinimi: MLH.
Nimesi etukirjaimet: Marie, Louise, Hélène.
Kiintoisaa.
Pierre, haluan tulla kuvatuksia moraalisesti tuomittavissa asennoissa.
Sisään, Marie!
Haluat siis tulla kuvatuksi?
Tuntuu, kuin olisin valokuvaajan ateljeessa.
- Saanko istua tuohon? - Pidä hattu.
Ensin otan sinusta muotokuvan.
Kuin muukalainen, jonka näin kadulla.
Istu.
Marie, istu ihan aloillasi.
Leiki olevasi omena. Liikkuvatko omenat?
Käännä päätä oikealle.
Leuka alas.
Hyvä.
- Vähemmän hymyä. Keskity. - Olen keskittynyt.
Riisu hattu.
Miehesi en voi olla, joten olen rakastajasi.
Opetan sinulle paheita, joita et osaa edes aavista.
Kirjoita minulle ja kuvaile nautintosi. Sopiiko?
Minuahan sinä rakastat?
Rakastan?
Teen tätä vain saadakseni nauraa.
Tai itkeä.
Sanon sinua "Kärpäseksi",
Lennokkaiden mustien hiustesi tähden, niin pitkät, kauniit, siniset.
Ja kultaiset renkaat pupilliesi ympärillä-
silmiesi syvissä varjoissa.
Asennutimme myös vesiklosetit.
Nyt rakkauskirjeet ajelehtivat paskan mukana.
- Siinähän sinä. - Pierre, sinäkö täällä?
- Palasin matkalta. - Olet myöhässä.
Olin rakastajan luona. Ei halunnut päästää pois.
Näetkö? Huumori on tallella.
No, Pierre. Miten matkasi meni?
Taisi olla niin hauskaa, ettet päässyt häihini.
Marien tapa ilmaista, että kaipasimme sinua.
Me olemme koti-ihmisiä.
Arjen pienet nautinnot Marien kanssa tekevät minut onnelliseksi.
Arki on tylsää.
Kerro matkastasi. Se on viihdyttävämpää.
Sitä on mahdotonta kertoa lyhyesti. Vaikutteet, värit, kuvat.
Olisin halunnut kuvata kaiken.
- Hän on kiintynyt Kodakiinsa. - Kodakiin?
Mekin otimme kuvia.
Kävisitkö hakemassa ne?
Mikäs siinä.
- Olet hullu. - Saanko tulla ateljeeseesi?
Lupaan olla kunnolla.
- Teetkö kaiken, mitä käsken? - Ihan kaiken.
Tässä ne ovat.
No niin...
Koko suku oli koolla.
Paitsi sinä.
Oliko se elämäsi ihanin päivä?
Kyllä. Se oli koskettavaa.
- Näet sitten, kun on oma vuorosi. - Jos sellaista tulee.
Näetkö, kuinka hauskaa se oli? Näytän kuolleelta.
Rakastajani ei ollut päästää minua.
Ja hänen miehensä varmaan pitää tekosyytä aina-
huonona vitsinä.
En pidä emännästä nautinnonhimoisine suineen,
joka sanoo uudelle isännälle pää vinossa:
"Jos herra kutsuu nukkumaan mennessään,
voin tehdä jopa kuusysin erikoisnumerona!"
- Mikä kerros? - Ylin.
Haluat minut hengiltä.
Esittele minut Lucillelle.
Lucille...
Mutta sinähän olet aina Zohran ja uuden hutsusi kanssa.
- Hän ei ole hutsu. - Miksi sitten pidät hänet piilossa?
- Pelkäätkö, että joku vie? Kuka hän on? - Nosta nyt.
- Nosta! - Onko hän yläluokkaa?
Yläluokkaapa hyvinkin.
Herra Pierre, haluan naida.
Älä sano "haluan naida". Sano "minua hermostuttaa".
Voi rakkaani. Pane minua molempaan reikään.
Sinua voi sanoa eklektikoksi.
Minulla on laatikossa 12 tekokyrpää.
Sano mieluummin: "En koskaan kyllästy seurassasi."
Halusin näyttää sinulle jotain.
"Naisen takapuoli."
- Montako näitä on? - Kuutisenkymmentä.
- Yhteensä? - Sadan paikkeilla.
Sata?
Siinä on tiedot niistä, joiden kanssa oli anaaliseksiä. Nimi, osoite, ikä.
Kiehtova tutkielma.
Onko sormenjäljetkin?
Melkein.
Miksi sinä oikeasti panet ne muistiin?
En tiedä.
Ei olisi pitänyt näyttää.
Anna minä nyt vähän ihmettelen.
Harvemmin näkee muistivihkoja, joissa luokitellaan naisia.
Anna mennä.
Olemmeko rumia vai kauniita?
Sinä voit nauraa ja minä irvistellä
Pidän pupilleistasi, sillä näen niistä itseni
Kun aukaisen palmikkosi
sinä punnitset raskaita kutrejani
Tulipunaiselle kielellesi minulla on vähän korallia
No?
Ei hassumpaa.
- Ei hassumpi? - Aika hyvä suorastaan.
Onko tuo lesboruno?
Haluatko tappaa minut?
- Kuinka jaksan pitää tätä? - Minä olen tottunut kärsimään.
Tukehdutko?
Miltä tuntuu pitää sitä?
Voitko näyttää?
Ensi kerralla otan toisen naisen mukaan.
Voimme rakastella yhdessä.
Se tekee sinulle hyvää.
Hän katselee sinua.
- Enkö minä riitä? - Kyllä, mutta...
- Mitä? - Kolmin aina kaunihimpi.
Hän voi maata välissämme ja katsella sinua.
- Leikit kustannuksellani. - En sinun. Leikin vain.
Vihaan sinua. Vihaan!
Kenet tuot? Onko sinulla muita rakastajattaria?
Rakastaisinko sinua vähemmän, jos minulla olisi muita?
- Vastaa. Onko? - Rakastaisinko vähemmän?
Tietenkin on muita.
- Mutta se ei muuta mitään. - Muuttaisiko, jos minulla olisi muita?
- Et sinä saa. - Kyllä vain saan.
- Saan minä. - Älä tee sitä.
Vain sinä saat tehdä minulle hyvää.
Se runosi oli paljon hauskempi.
Sinäkö sen kirjoitit?
- Luitteko Pierren käsikirjoituksen? - Ensimmäiset sivut.
Ei ollut mitään moitittavaa. Ainakaan tyylin suhteen.
- Mitä te puhutte? - Pierrestä.
Hänen kirjastaan "Nainen ja nukke".
Miltä se nainen näyttää?
Tumma, kuten aina, ja hyvin viettelevä.
Hän kirjoittaa erittäin hyvin, mutta menee vähän liian pitkälle.
Se ei ole uskottavaa. Katutyttö,
joka manipuloi hyväntekijäänsä kuin sätkynukkea.
Herrasmiestä ei huijata niin helposti.
Pierrellä on mielikuvitusta.
Naisella on joku toinen, ja mies sallii sen. Onko se uskottavaa?
Ei järin, täytyy myöntää.
Kärpänen.
Eikö sinulla ole lainkaan moraalia?
- Haittaako se? - Ei, vaan kiihottaa.
Ei vielä. Ensin haluan kuvata.
Olet komea keskittyessäsi.
Lattialle.
- Enkö saa liikkua? - Etkä puhua.
Ole hiljaa.
Anna tunnontuskia.
Paljon tunnontuskia.
Haluaisin muistaa jokaisen sekunnin.
Olenko nyt kokoelmassasi muiden mukana?
- Oletko penkonut papereitani? - Enkö saisi?
Suutele minua.
Etkö voi jäädä pidemmäksi?
- Olen myöhässä. - Kuin olisit jo mennyt.
Auta minua.
- Tämäkö? - Otan sen.
10 souta.
Olkaa hyvä.
Kukkia?
- Paljonko maksaa? - 10 souta.
Riisu itsesi.
Nosta kädet.
Noin juuri.
Hienoa.
Käänny.
Hitaammin.
Ei saa tulla valoa.
Anna minun nähdä.
Näytä.
No?
Odota.
Tule sisään.
Katso.
Saanko sen?
Salaiseen albumiimme.
Kuka Pierren seurassa on? Aivan upea.
Avioliitto pukee sinua. Olet ihastuttava.
Jos sillä on salattuja hyviä puolia, en ole niistä tietoinen.
Ihana nähdä sinut noin hienona.
En voi oikein hyvin.
Mennään kotiin.
- Minä en koskaan pääse ulos! - Ihmiset tuijottavat.
- En voi jäädä. - Marie, jäisit nyt vain.
Marie, lähdetään myöhemmin huomaamatta.
93.
94.
95.
100.
Hyvää yötä, Marie.
Hyvää yötä.
Henri palaa viideltä. Olemme kahden.
Olet hullu.
Älä laske hänestä leikkiä.
Pierre ei rakasta sinua.
Hän jakaa Zohran ystäviensä kanssa öisin.
Näit, kuinka ihastunut hän on.
Lopeta.
Lopeta, sinä...
Tuo sattuu.
Tuo sattuu!
Mitä sinä haluat?
Tulla kohdelluksi huorana, kuten Zohra?
Rakkaani...
Lopeta.
Mitä pahaa olen sinulle tehnyt?
En rakasta sinua.
En rakasta sinua!
Koko hänen kehonsa oli ilmeikäs, kuin kasvot.
Enemmän kuin kasvot.
Hänen pörröinen päänsä lepäsi harteilla-
kuin jokin merkityksetön.
Hymy lantion poimuissa,
pyöreiden kupeiden punaiset posket,
rinnat, jotka tuijottivat kuin kaksi tummaa silmää.
Miksi murjotat?
Mitä sinä itket?
Mikä on?
Mikä nyt?
Johtuuko se minusta?
En halua tuottaa sinulle surua.
Ole siinä.
Lopeta.
Pariisin kylmä valo ei pue sinua.
Jotta opin sinut täysin, vien sinut paikkaan, missä on taatelipalmuja.
Katso itseäsi. Sinä kuihdut tänne. Kaipaat valoa.
- En lähde yksin. - Et sinä yksin ole.
Olet malli. Viettelevä. Joku pitää sinusta huolta.
Sinun täytyy mennä. En osaa selittää, mutta niin se on.
Koska sinä tulet?
Rakastat minua, mutta ajat pois.
Sinä tarvitset minua.
Anna olla jo!
En halua suuttua.
Meillä on ollut hyvä yhdessä.
Se tulee tarpeeseen. Kulta, sinun pitää mennä. Tule.
- Miksi lähetät minut kotiin? - En tiennyt siitä.
Tämä on sinun syytäsi. Ei hän sitä päätöstä tehnyt.
- Hän palaa vielä luokseni. - Hän rakastaa minua.
Hän tarvitsee minua. Teen kaiken, mitä hän haluaa.
- Entä sitten? Ei se ole rakkautta. - Mitä sinä siitä tiedät?
Minä tiedän, mitä mies tarvitsee. Rakkautta ei soi opetella.
Etkö sitä ymmärrä? Et tiedä mitään.
Istu.
Hän tykkää, kun teemme näin.
Jalka päätä vasten.
Osaatko sinä?
Katso.
Se on sinun aarteesi.
Se tarvitsee vain sormiasi.
Pierre...
Muistatko, kun sanoit minulle,
että kanssasi tulevaisuuteni on turvattu.
Haudassa-
sinä kirjoittaisit minulle.
Todistaaksesi, että meillä on vielä jotain.
Pierre, kuinka sinua rakastan.
Luin kirjasi.
No?
Skandaali tekee sinusta rikkaan.
Loistava tarina. Kuulostaa todelta.
Minusta se aisankannattajasi kaipaa jotain.
Ehkä jaloutta.
Enemmän voimaa kuvaukseen.
Niinkö?
Voitko hyvin?
Toki.
- Oletko rakastunut? - En.
Olen huolissani sinusta.
- Lasketko leikkiä? - Ei, kyllä minä olen.
Heitin Zohran ulos.
Hän kävi taakaksi, mutta nyt kaipaan häntä.
Et usko rakkauteen, mutta sinulla on kaikki oireet.
Ei se ole rakkautta, vaan intohimoa.
Se on tuhoisaa, mutta siitä ei voi luopua.
Intohimonsa pitää hillitä.
Miksi lähtisit Algeriaan?
- Ei, en halua. - Kerrankin näin päin.
Lopeta nyt. Ei se ole leikkiä.
Olen Algeriassa tämän saadessasi.
Oletko kunnolla, kunnes palaan? Aiotko kirjoittaa?
Ajattele minua.
Voit puhua minulle.
En minä voi.
Rakastan maailmassa vain yhtä.
Unohda hänet.
Tule katsomaan.
Odota. Tule nyt.
Katso tuota sormusta.
Näetkö sen?
Unohda hänet. Hän tekee sinut onnettomaksi.
En pysty.
Siinä.
Hienoa.
Olet niin kaunis. Ole aloillasi.
Olet kaunis.
Niin kaunis. Minulla alkaa seistä.
Mutta Pierre...
Sain sinut nauramaan.
Sain sinulta naurun.
Hyvää ruokahalua, kulta.
Naurusoppa on aina yhtä hyvää.
Henri, olet täydellinen.
No?
Kiitos, Hélène.
Marie on taiteellisin tyttäristäni.
Herkin ja haurain. Piristä häntä. Viihdytä.
Vie hänet raveihin. Hän rakastaa hevosia.
Menkää oopperaan.
- En tiedä... - Hän ei suostu lähtemään ulos.
Pelkään jättää häntä yksin.
Hän hautoo avioeroa.
- Hän pystyy mihin vain. - Ei sentään.
Hänet on saatava tuosta melankoliasta. Suojele häntä häneltä itseltään.
Viihdytä häntä. Hanki hänet ulos huoneesta.
Älä anna hänen käyttäytyä kuin pikkutyttö.
- Ole nyt kunnon aviomies. - No, hänen miehenään...
Siinähän sinä.
Jean!
Et siis ole aave?
Täällä sekin olisi mahdollista.
Pidän tuosta kamalasta hyönteisestä. Entä sinä?
Ihailen sitä niin kuin kauhuja voi ihailla.
Se on pelottava läheltä.
Sinä olet pelkuri. Minä en enää pelkää mitään.
Par arru sada.
Aivan. Arru sada.
- Netsuke. - Niin. Kärpänen.
Hassua.
- Mikä? - Liian paljon kärpäsiä.
Tuossakin. Sieni ja kärpänen.
- "Kärpänen ja lootuskukka." - "Vollubilis ja kärpänen."
Jean, jotta voitat pelkosi.
Pidätkö siitä?
Onnenamulettini.
Teetkö nyt töitä?
Minä kirjoitan, Willy signeeraa.
Kirjoittaisit omissa nimissäsi.
Rakastan töitäsi.
- Oletko lukenut niitä? - Totta kai.
Olen ylpeä, että sinä pidät niistä.
On kiva nähdä sinut.
Olen niin kyllästynyt.
Ilman minuako?
En sanonut niin. Vaan että olen kyllästynyt.
Jonkun muun kanssa.
Sinä saat minut nauramaan.
Hyvä alku. Näytit niin vihaiselta.
En uskaltanut sanoa mitään.
Voitko paremmin?
Katkeraa. Pidän siitä.
Maista.
Et tiedä, kuinka ilkeitä ajatukseni ovat.
Nyt sinä olet hölmö.
Hölmö? Ei.
Yllättävä.
Ujo.
Jännittävä.
On sellainen tunne, että saat minut kärsimään.
- Aiot siis tulla? - Kyllä tulen.
- Ja olet rakastajattareni? - Ei sen ole väliä.
On sillä joillekin. Ei ehkä sinulle, mutta...
Milloin?
Kirottu matkustusvietti.
Ptyi, minä syljen käteeni.
Miksi hän kaipasi vaihtelua?
Sen jälkeen kauneuteni on hyödytöntä, turhaan tuoksuvat kehoni-
ja viettelevät rintani.
Petän häntä kääpiön kanssa.
Mutta rakastajaani ei voita kukaan.
Niin häilyvä on tuo nuori mies.
Hän makaa pikku Zohran kanssa,
koristeen, ja minä olen pelkkä atomi.
Petän häntä kääpiön kanssa, mutta kukaan ei voita rakastajaani.
Tämän taatelipalmun varjossa orja riisuu sinut.
Täällä, aivan alasti,
sinun nuori tytönruumiisi...
Terävä varjo, voimakas aurinko.
Anna minulle ruskeaa ihoasi.
Päivä katoaa hiljaa
ja saa sinut siniseksi kuunvalossa.
Mutta rakastajaani ei voita kukaan.
Minä palaan kyllä, mutta älä hauku minua.
Nyt tiedän, kuinka rakastan sinua.
Älä sano, ettet usko minua. Et ole kuten muut naiset.
Et piittaa heidän mustasukkaisuudestaan,
koska olet vanha mies niin kuin sanoit.
Muistatko?
Jean, älä tule asuntooni tiistaina. Se on ohi.
Sanoin, ettei se olisi. Anteeksi, jos loukkasin.
Älä kadu minua. En ole sen arvoinen.
Marie.
- Jean, ole aloillasi. - Se ei ole helppoa.
Ole kuin omena. Liikkuvatko ne?
- Omena. Olen omena. - Hymyile.
- Mitä sinä teet? - Keskity nyt.
Mahdotonta. Sinä kidutat minua, Marie!
Tiedän.
- Tämä on uutta minulle. - Niin minullekin.
Se ei näy. Ole aloillasi.
- Yksi vielä? - Ei enää.
- Yksi vain. - Sinun kanssasiko?
Tuhma poika.
- Suostutko? - Toki.
Oletko täällä?
Minut tappaa kaiken menneen epäily.
Luulin hänen rakastavan minua.
Hän varasti ajatukseni.
Hän vie minun parhaat puoleni.
Olen tuskissani.
Sinun täytyy ymmärtää, Pierre. En jaksa enää elää.
Kuuntele!
En ole koskaan rakastanut häntä.
Kuuntele! Pierre, kuuntele!
Kuuntele.
Jätit minut yksin.
En lakannut olemasta sinun.
Rakastamasta.
Kuiskaamasta nimeäsi.
Kaipaamasta suutasi.
Rakastan sinua.
Rakastan sinua, kuuletko?
Usko nyt.
Usko minua, Pierre.
Jokin julkaisu?
Ei, jotain persoonallisempaa.
Nimitetäänkö teidät kirjastonjohtajaksi?
Pian, mutta kyse ei ole siitä.
- Koskeeko se vaimoanne? - Ei, Marieta.
Ahaa, Marieta.
Hän on raskaana.
Hän on liikuttunut, kuin kuuluisi perheeseen.
Lapsenlapseni. Voitteko kuvitella?
Lapsenlapsi...
Toivon poikaa. Tytöistä on vain harmia.
Haluaisitko sen kummiksi? Se lämmittäisi sydäntäni.
Haluamme sen nimeksi Pierre.
Jos se on poika.
Lapseni, unohda Pierre.
Et voi kieltää mieheltäsi perillistä.
Hän on ollut kanssasi kärsivällinen. Se saa teidät onnellisiksi.
Onnellisiksi?
Kyllä tuo ohi menee.
Mutta pian alat taas elää, rakastaa taas.
Aivan pian elämä on ihanaa.
Forain haluaa, että hymyilet.
Muotokuvaasi varten.
Pierre, hiljaisuutesi on tuskallista.
Olen varma, että pieni tiikeri sisälläni-
on hedelmä siitä ainoasta-
varomattomasta hetkestä ennen lähtöäsi.
Laske itse. Lapsi syntyy syyskuussa.
Vastaa. Minä pyydän.
Ilman sinua elämä on tyhjää.
Kärpänen.
Tiikerini.
Pieni Pierre.
Ostan sinulle limonadia.
Lähellä on kioski.
Pikku Pierre...
- Se pelkää minua. - Sen pitää ensin tutustua.
Näitkö, kuinka siinä on näköäsi?
Se on komeampi.
Nyt meitä sitoo jokin ikuisesti.
Rakastan sinua, Kärpänen.
Oikeasti?
Kauanko, vartin?
Mikä niin naurattaa?
Hän kysyi, tuleeko tiikeri isäänsä.
Pikemminkin äitiinsä. Vai mitä, vanha kuoma?
Katsokaa!
Tuo meillekin tuollainen Afrikasta.
Valokuva tiikeristä serkkuineen.
Katso, pikku Pierre. Tiikereitä.
Olkaa siinä.
Hienoa.
Hymyä, pikku Pierre.
Hymyä huuleen.
Aloillanne.
Henri, mene pois.
Totta kai. Anteeksi.
Ensin äiti ja lapsi.
Henri, olet niin kömpelö.
- Menetkö kotiin? - Anteeksi, tyhmä ajatus.
Sillä on nälkä.
- Sattuuko jalkaan? - Ei hätää.
Sitä tuskin tuntee.
- Pierre... - Niin?
Olen siis sinusta pelkkä aisankannattaja.
Ystävyytemme ja kohteliaisuutesi eivät anna herrasmiehelle valinnanvaraa.
Näen katseessasi sääliä.
Ei todellakaan.
Mieluummin sinä kuin joku muu.
Ilman sinua olisin luovuttanut.
Se on kuin velka, jota en voi koskaan maksaa.
Kyllä.
Kyllä, Pierre.
Kyllä sinä voit.
Rouva de Heredia.
- Anteeksi myöhäinen ajankohta. - Onko jotain tapahtunut?
Jätän teidät kahden.
Olen kiitollinen, että Henri nimitti isäsi-
ja otti meidät hoteisiinsa, muuten olisimme kodittomia.
Muta meillä on vielä Louise. Et tunne häntä.
Hänellä on päähänpistonsa.
Nyt hän haluaa naimisiin.
No naittakaa pois.
Se ei onnistu ilman myötäjäisiä. Hän puhuu vain Pierre Louÿsista.
Loulouse?
Hän olisi Louise Louÿs. Ihan hölmöä!
Mitä sinä nyt?
Suutuitko sinä?
En lainkaan.
Tiedät, ettei Pierrestä ole naimisiin.
Aina matkustamassa.
Käy koko ajan naisissa.
Louisesta tulisi onneton.
Miksi hänestä tulisi onnellinen? Sinäkin olet.
MLH, kuten aina.
Huomenna neljältä.
- Loulouse? Mikä sinut tänne toi? - Perheidemme ystävyys.
Kuuntele. Isä ei ole hyvä raha-asioissa.
Ei myötäjäisiä, ei siis miestä. Saan pärjätä aina omillani.
Pääsisinkö sihteeriksesi?
Lähettikö Louise sinut luokseni?
Olisit voinut vastustaa.
Et tee päätöksiä puolestani.
Sinä sen päätöksen teit.
Antaessasi myöten sitouduit naimaan hänet.
Avioliitostasi tulee samanlainen kuin minulla ja Henrillä.
En halua naimisiin!
Sinulle se on paljon helpompaa.
Minä voisin tavata sinua.
Pitää huolta ja olla lähelläsi.
Niin en koskaan menetä sinua.
Etkö muka tarvitse aina enemmän naisia?
Rakastan sinua tarpeeksi jakaakseni sinut.
Kuuletko?
Ketä tulet rakastamaan sisimmässäsi?
Marieta?
Louisea?
Vai unelmiesi naista, jonka me kaksi loimme?
Kuvittele.
Hänen kosteat hiuksensa.
Hänen olkansa, joka pilkottaa sieltä.
Laitat hiukset sivuun-
ja etsit hänen suutaan, jonka kuulen huokailevan näkemättä sitä.
Se polttaa minua suoraan päänahkan läpi.
Vertaat rintojamme,
sukuelimiämme,
huokailujamme ja huutojamme.
Vietät iltapäivät minun kanssani-
ja yöt Louisen kanssa.
Muistat minun ensimmäiset kertani.
Samat tummat kiharat ja sama suu.
Teet onnellisen Louisesta ja minusta.
Hiivit hiljaa kuin kissa.
Anteeksi ulkomuotoni. Jos olisin tiennyt...
Sinun miniatyyrivaakunasi.
- Haluan sanoa sinulle jotain. - Älä sano. Älä koskaan.
Olen alkanut kirjoittaa.
Haluatko lukea sen?
- Mielipiteesi olisi arvokas. - Tietenkin.
Rakkaustarina?
Päättyykö se onnellisesti?
Kaikki rakkaus sammuu aikanaan. Etkö sitä tiennyt?
Aiotko lähteä sanomatta sanaakaan?
- Tulkaa. - Marie, odotamme sinua valokuvaan.
Olet myöhässä.
- Suukko. - Olet kaunis.
Sovitit hääpukuasi. Sen näkeminen tuottaa huonoa onnea.
- Ihanko totta? - Loulouse, tule jo.
Miksei kukaan sanonut?
Avaa silmät.
Äitien ei pitäisi antaa tyttärilleen kirjoja, joissa lukee:
"Älä nai siskosi rakastajan kanssa. Se on insestiä."
Tytöillä riittää selityksiä.
Landouzy kävi viiden maissa.
Määräsi vesihoitoa. Kaikki häikäisee.
En ole ennen harjoitellut näin. Mennyt näin aikaisin nukkumaan.
Voitko kuvitella? Minä.
Minä, joka rakastin savukkeita, tummia tyttöjä ja tyhjiä sivuja,
joudun elämään pidättyväisesti.
Se on helpotus.
Gérard d'Houville HÄILYVÄ
Jos paranen,
olen iloinen nähtyäni asiat toisesta suunnasta.
Kun häikäistyy helposti,
se vahvistaa heijastuksia ja vaalentaa varjoja,
ja näen luonnon uudella tavalla. Hyvin kauniina.
Ja ellen parane, ovat kaikki ottamani kuvat...
- Kukaan ei voi viedä niitä sinulta. - Ei kukaan.
Ne ovat päässäni.
Voin sulkea silmät ja selata niitä mielessäni.
Teidän ansiostanne lehdet viedään käsistä.
Revue de Paris menee kuumille kiville.
Ihanko totta? Gérard d'Houville on siis menestys.
Luulevat Gérard d'Houvillea varmaan-
parrakkaaksi tylsimykseksi, eivät ihastuttavaksi nuoreksi naiseksi.
Se voisi lisätä myyntiä entisestään.
Kaikki rakastavat rakkaustarinoita.
Varsinkin järkyttäviä.
Järkytänkö minä teitä?
Ei, te ihastutatte.
Ei tarvitse olla Louÿsin tapaan eksoottinen teemaanne kuvaillakseen.
Tuntee, että puhutte itsestänne turhaan kursailematta.
Uskallan sanoa, että se on miehinen piirre.
Se on modernia.
Älkää puhuko pahaa ystävästäni.
Hän on taiteilija, suuri runoilija.
Kunhan ei unohda sitä.
Olisiko aikaa illastaa kanssani tänään?
Ei tänään.
Näkemiin.
Muista, että tänä iltana saimme kokea sen ainoan hetken,
jona jumalat omistivat hetken-
kallellaan olevalle päälle, värisevälle olkapäälle,
puhtaalle elämänilolle, joka pakenee ajan myötä.
Muista se ilta,
kun makasimme sängyssämme-
ja hyväilimme toistemme kohtaavia sormia.
Me jaoimme suusta suuhun-
sen särkymättömän helmen, jonka sisällä muisto nukkuu.
Pohjautuu vapaasti Pierre Louÿsin ja Marie de Régnierin kuviin ja kirjeisiin.
Suomennos: Sami Siitojoki