Din episoadele anterioare...
Extratereștrii sunt printre noi și vor să ne submineze societatea.
Tatăl meu știa. Așa am găsit autopsia.
Liz m-a înfruntat. Știe că Rosa a fost ucisă de un extraterestru.
Dacă Liz Ortecho se răzbună, intri în mintea ei
și o faci să plece din Roswell, cum ai făcut și acum zece ani.
Nu o pot face să se răzgândească.
Liz Ortecho caută un criminal. Voi mărturisi.
Doar eu le-am ucis pe fetele alea.
ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Episodul 5
Era stricat capacul supapei de distribuție.
Nu te las să te predai.
Hai să mergem undeva! Doar noi trei.
Nu plecăm nicăieri până nu-ți iei un senzor de răcire.
Dacă-i spui lui Liz că tu ai fost, va face orice pentru dreptate.
Dacă vei fi expus tu, și noi vom fi.
Crezi că nu vor încerca să afle de unde vii? Că nu ne vor cerceta?
Trei copii muți au apărut așa, din senin...
Dacă te prind pe tine, ne prind și pe noi. Știu că nu-ți convine.
La țanc!
Salutare! Ce vânt te aduce pe-aici?
"Rația" de dimineața devreme. Sigur vă prinde bine.
- Unde e Iz? - Nu e aici.
Nu a venit acasă aseară.
Când nu vine acasă, de regulă, e cu voi.
- Întotdeauna, de fapt. - A fost la noi. A dormit pe canapea.
Am băut vin, ne-am uitat la filme vechi...
- Mult vin. - Da.
Și acum unde e?
- La yoga cu capre. - Te sunăm dacă ne dă vreun semn.
Vorbim. Pa!
- Pa! - Așa facem.
Mersi, Cam.
Ruckus i-a găsit mașina pe 285. Fără urme de violență, cheile, în contact.
Când am dus-o cu mașina, aseară, era extenuată.
Noah nu se întorsese încă, așa că am crezut că... se culcă.
- O mai suni o dată? - Da.
Care-i treaba, doctore?
- Ce e? - Nimic, doar că ești...
- De ce te-ai îmbrăcat așa de elegant? - Am un interviu pentru postul ăla.
Nu te supăra, dar nu arăți grozav.
Am stat treaz toată noaptea.
M-am gândit că tot ce știu despre tata e o minciună.
Mama mi-a dat asta.
Când a murit, a pus în cutia asta toate lucrurile urâte.
Până acum, am aflat că tata a fost de două ori la dezalcoolizare, în '80,
că a avut multe amante
și că... era obsedat de multă vreme de extratereștri.
Rosa a desenat asta. Încă speram să nu fi avut o aventură cu el.
Și eu. Adolescentă drogată, cu cazier, combinată cu șeriful.
Nu arată bine deloc...
Uite ce e... E prea mult. Trebuie să muncesc, și nu am dormit deloc.
Te superi dacă mai luăm o pauză de la a o face pe detectivii?
Tatăl meu și sora ta sunt morți, nu avem de ce să ne grăbim.
- Și eu am treabă. - Te sun mâine.
8 iunie, ziua în care a murit Rosa.
Poliția Roswell.
Alo, poliția! Cineva încearcă să-mi împingă vacile.
Cred că e soțul meu.
- Dra Ortecho? - Dr. Avila.
Încântată de cunoștință. Vino, te rog!
Studiul nostru a fost controversat.
Au existat plângeri cu privire la moralitate.
- Ca de obicei. - Exact.
Dar regenerarea vasculară e ceva uluitor.
Lumea nu-și imagina un asemenea progres în domeniul celulelor stem.
Parcă e desprins dintr-un film SF.
Genul de știință prin care vindeci ceea ce alții consideră ireparabil
e foarte important pentru mine. Asta mi-am dorit să fac.
- Poliția Roswell. Spuneți! - Iubitul meu se crede varză.
Alo, Urgențele! Regret, dar am devenit o varză.
Poliția Roswell.
Sunt la minele de turcoaz și lucrez la un documentar...
Domnule!
Niște oameni... plutesc în mijlocul deșertului. Sunt trei adolescenți.
- Plutesc în aer? - Lăsați! Trebuie să închid.
Nu mă puteți opri! Trimiteți oamenii-șopârlă, băgați un cutremur
sau un tsunami controlat!
Eu voi trece de închipuitul vostru zid de beton al minciunilor!
Nu am timp azi să ascult cum râzi de mine, domniță.
Perfect! Nici eu.
Vreau doar să știu ce ai văzut în deșert când a fost ucisă sora mea.
Știu că ai sunat la poliție.
Ai văzut trei oameni plutind?
- Nu știu despre ce vorbești. - Ți-am recunoscut vocea.
- Fiindcă asculți podcastul meu? - Fiindcă e ceva de coșmar!
Uite ce e... Știu că oamenii spun că nu te cred, dar eu te cred.
De data asta. Am nevoie de detalii.
- Vreau înregistrarea video. - Nu există așa ceva!
Ai zis la telefon că lucrai la un documentar.
Nimic nu e întâmplător. Ai înțeles?
Nu.
Cei care vorbesc despre asta sfârșesc urât. Pricepi?
Încearcă să bați la ușă. E o infracțiune mai mică,
deși mai puțin spectaculoasă. Depinde ce vrei.
Îmi fac griji, Liz. Sună-mă când auzi mesajul.
- Te pasionează subiectul? - Foarte mult.
Eu sunt Liz. Tu ești soțul lui Isobel, nu?
Noah Bracken. Nu ai văzut-o azi, nu?
Nu, îmi pare rău.
Și pe mine mă pasionează chestiile astea în secret.
Dacă vrei suvenire, Grant Green și-a pus toate lucrurile în depozit.
La nord de ferma Long.
Dă-i 20 de dolari, și-ți face un tur privat!
- Dacă o vezi pe Isobel... - Da, îi zic să te sune.
Uitasem de locul ăsta.
Vechea cabană de vânătoare a taților noștri.
A tatălui tău, de fapt.
Îmi spui și mie de ce ai bătut atâta drum?
Cred că vreau să înțeleg.
Locul ăsta nu făcea parte din testamentul lui.
Voiam să știu ce s-a întâmplat.
Când m-am întors în Irak, mi-a dat cheia
și o scrisoare, prin care mă lăsa să stau aici. Credeam că știi.
Nu știam.
Dar de ce să-ți lase ție cabana asta, și nu mie și mamei mele?
Nu știu. Când m-am întors, el murise deja.
Nu am apucat să-l întreb.
Recunoști ăsta?
Da. Brelocul e ca al meu, dar cheia e prea mică să fie de-aici.
Te deranjează dacă verific unde s-ar potrivi?
Apoi, mă car.
Când am venit aici, am pus toate amintirile într-un dulap.
Fă-ți de cap!
Ce faci, vrei să tragi în ea?
Nu știm ce-i acolo. O fi dat de necaz.
Sau ea a cauzat ceva. De aici au luat mașina.
- De ce o fi venit aici? - Important e s-o găsim.
Tu nu ai nelămuriri? Nu știm nici de ce leșină.
Eu știu. E traumatizată.
Ultima oară s-a întâmplat în liceu, când credea că o părăsesc.
Acum crede că tu o părăsești, că eu voi fi cu Liz. E speriată!
De asta leșină.
Poate că e din cauza discuțiilor despre Rosa. Max!
- E timpul să-i spunem adevărul. - Nici vorbă!
Încearcă să iei legătura cu ea!
Isobel...
Max...
Gata!
Asta nu e o încuietoare.
Nu ești atent.
Mai știi când ne-a pus taică-tu să învățăm tehnici de supraviețuire?
Da. Tatăl tău s-a dus acasă în noaptea aia,
iar al meu a pus la cale o nouă metodă de tortură.
Am știut cum să intrăm înapoi.
Făceam echipă bună.
Da...
Până ți-a crescut ție un fir de păr pe piept și ai devenit un bătăuș,
un fel de bărbat fatal din filmele anilor '80.
- Nu știu de ce mă purtam așa. - Fiindcă eu eram gay.
Lumea începuse să se prindă,
iar tu credeai că, dacă te porți frumos cu mine, o să spună că și tu ești gay.
- Îmi pare rău... - Nu are de ce. Te rog!
Nu știu dacă ai observat,
dar am trecut prin lucruri mai rele decât aroganța ta.
Cât crezi că o să dureze?
Fir-ar!
Ajută-mă s-o mut!
Ce naiba?
- Știai de locul ăsta? - Nu, frate.
Dacă am fi într-un film de groază, publicul ar striga:
"Nu, nu face asta!"
- Ce putem găsi atât de rău? - Schelete adevărate.
Uite-o!
Isobel!
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
Se întâmplă iar.
Ca atunci.
E în regulă, suntem aici.
N-o să pățești nimic.
Mai bine găseam schelete.
De ce ai venit aici, de fapt?
Anchetez moartea Rosei Ortecho.
- Sora lui Liz, care a condus beată? - Liz are nelămuriri.
Și crezi că tatăl tău a avut vreo legătură cu asta?
Cred că Rosa și tata au avut o aventură.
Tatăl tău a fost un om bun.
Știi de ce mi-a lăsat mie casa asta, și nu ție?
Fiindcă tu erai bine-mersi. Erai popular,
erai primul la Facultatea de Medicină...
Mama ta te iubea...
Eu nu eram iubit. Mama mea murise,
tata era un nesimțit homofob și violent.
Iar tatăl tău a văzut toate astea.
Mi-a lăsat cheile astea, ca să am unde sta.
Nu era genul de om care să profite de o adolescentă disperată.
Mai degrabă ar fi ajutat-o.
E cineva aici? Grant!
Ce m-am speriat!
Roswell, 1947.
În timp ce bărbații, femeile și copiii din acest orășel dormeau,
o forță mai puternică decât...
Cine te-a trimis?
Uite!
Asta e pentru dezintoxicare.
Tatăl meu a parcurs cei 12 pași de vreo două ori.
Poate că voia s-o țină aici, ca s-o ajute să scape de dependență.
Ori iar îmi imaginez ceva frumos și ar fi mai bine să fiu realist.
Ceva nu e bine.
Da. Eu aș spune că ceva e complet în neregulă aici.
E încuiat. Dă-mi cheia ta!
Vreau doar să vorbim, Grant. Lași arma jos?
- Te rog! - Da.
Sunt pe lista lor.
OK.
Pe mine mă interesează documentarul tău.
Am fost sceptică până acum, dar... cred că ai dreptate.
- Nu crezi cu adevărat. - Am văzut și eu ceva, Grant.
Vreau să știu cine te-a trimis. De unde știi de apel?
Nu te impresionează dorința mea de a afla adevărul?
- Sunt curajoasă! - Nu e nimic pe înregistrare.
Înainte de podcastul "Gravitatea lucrurilor", cercetam cactușii peyote.
Eram foarte respectat în cercurile experților în cactuși.
Deci în noaptea aia erai drogat.
Rău de tot.
De-aia nu s-au obosit să-ți închidă gura.
S-au gândit că oricum nu te va crede nimeni. Nu erai un pericol.
La cine te referi?
Tu să-mi spui.
La un moment dat, în anul acela, au apărut doi tipi.
Le-am dat o înregistrare.
Dacă nu le-o dădeam, aveam să mor lent.
Bineînțeles că nu era înregistrarea adevărată.
Credeam că ești deja în drum spre San Quentin.
Nu te-ai pocăit de tot, nu?
Nu pleacă nicăieri.
Max crede că numai gândul că eu aș putea mărturisi
te-a făcut pe tine să pleci în "expediția" asta.
- Cum adică? - Ai făcut exact ca în liceu.
Ceva a declanșat o traumă veche.
Poate că teama că cineva drag nu va mai fi lângă tine.
Michael! Glumești?
Mă tot gândesc cum să transform cocina asta a lui în ceva șic, de poză.
Nu cred că e o traumă.
Cred că am fost sleită de puteri, încercând s-o alung pe Liz din oraș.
Nu mi-am dat seama că, de data asta, va fi mai greu.
Mai greu?
Da, mi-am pierdut îndemânarea.
- Totul e mai greu acum. - Nu asta ai vrut să zici.
Isobel... Ai mai intrat în mintea lui Liz?
Ți-a zis deja că a încercat la filmul în aer liber.
De asta ai venit cu ideea.
Nu fiindcă ar fi fost vreo idee genială, ci pentru că a mai funcționat.
Ai făcut-o pe Liz să plece. După ce a murit Rosa, după liceu.
Nu ea m-a părăsit. Tu ai alungat-o de aici.
Spune-mi! Spune-mi măcar asta.
I-aș recunoaște mâinile oriunde.
Tata nu a avut o aventură cu sora lui Liz.
A avut o aventură cu mama ei.
De asta voia s-o ajute pe Rosa să scape de dependență.
De asta nu a mai fost la fel după moartea ei.
Rosa era fiica lui.
Am știut mereu că nu suntem singuri.
În timp, am încercat să mă opun gândului,
să neg ce știam în sufletul meu că e adevărat.
Ei există.
Rosa...
Ții asta de atâta timp? De ce nu ai spus nimănui?
Fiindcă nu sunt prost. Am preferat banii în locul unei morți lente.
- Ce bani? - Am spus prea multe deja.
Cei care povestesc mor.
Tu vorbești mai mult decât oricine altcineva din istoria lumii!
Nu despre lucruri adevărate.
Am înțeles.
Cineva te plătește să le bagi oamenilor în cap teorii ale conspirației dubioase
și propagandă extremistă, ca tot ce e adevărat să pară nesemnificativ.
- Știri false cu extratereștri. - Să vezi ce zic despre 11 Septembrie...
Cine te-a plătit?
Trebuia doar să bați la ușă.
- Eram sigur! - Taci odată!
Trebuie să ieșim cumva de-aici!
Toți generalii și savanții care au anchetat accidentul au murit.
Sora ta sigur a știut. Și a murit.
Jim Valenti... Și el a știut. Și el a murit.
Acum, Liz Ortecho și Grant Green.
- De câte ori a tras? - Ce?
După șase gloanțe, trebuie să reîncarce. Asta e șansa noastră.
- Patru. - Să ne despărțim!
- Nu! - Ai intrat pe furiș, eu te-am oprit...
Nu! Stai! Ce faci...
Cinci. Șase.
Încercam să păstrăm secretul, Max.
Tu erai aerian, erai vraiște și voiai să-i zici...
- Nu eram vraiște! O iubeam! - Și eu de unde să știu?
Nu știu, Isobel! De-ai fi putut să-mi citești gândurile!
Am crezut că e ceva trecător.
O pasiune periculoasă, care ne putea afecta pe toți trei.
De când ne știm, tu ai făcut regulile, Max. Nu ieși în evidență!
O dată am luat și noi o decizie! A fost spre binele tău.
Ați mințit zece ani!
Câteodată, le ascunzi adevărul celor dragi ca să-i protejezi.
Cum ai mințit-o tu pe iubirea vieții tale despre accident.
Rosa și prietenele ei...
Nu am fost deloc fericit după ce a plecat Liz. Niciodată!
M-a durut faptul că am crezut că nu merit nici un "adio".
Dar știi ce m-a ajutat să supraviețuiesc?
Iubirea pentru voi doi!
Uite ce e...
Asta e de domeniul trecutului.
Ba nu! E vorba de prezent!
- Trebuie să vorbesc cu Liz. Unde e? - De unde să știu eu?
Ai intrat în mintea ei acum două zile. Găsește-o, Isobel!
Ce e?
Are probleme.
Dă-mi cheile tale! Dă-mi-le!
Hei!
Roswell, 1947.
În timp ce bărbații, femeile și copiii din acest orășel dormeau,
asupra lui plana o forță mai puternică decât și-ar fi putut ei imagina.
A început ca o explozie luminoasă, care a împânzit cerul nopții.
Să fi fost o stea căzătoare? O cometă? Sau ceva mai mult?
Extratereștrii au aterizat în noaptea aceea, dovedind...
Cui i-ai spus?
- Wyatt! - Cui i-ai spus?
Îți spun totul, numai scoate-mă de-aici!
Ești bine?
E Wyatt Long.
Îmi pare rău
că te-am băgat în toată treaba asta.
Kyle...
Câți bărbați știi tu, care să fi fost tați pentru copiii care aveau nevoie?
Așa era Jim Valenti. Și era tatăl tău.
Tatăl cu care m-am ales eu era un monstru. Este încă.
Fiindcă te-a trimis la război?
Tata a fost războiul meu.
Tatăl tău și-a dat seama când eram noi mici.
- Mai știi casa din copac? - Da.
În vara aceea a aflat tata că sunt gay. A știut înaintea mea.
Credea că, dacă mă bate, "îmi trece". Jim a încercat să se bage,
dar nu poți convinge un om să nu urască un alt om.
Iar tatăl meu mă ura.
Nu ai înțeles, să știi.
Tatăl meu nu ți-a lăsat cheia fiindcă te credea slab.
Niciodată nu te-ar fi considerat slab.
Ești cel mai curajos om pe care-l știu.
- Mai e cineva aici? - Grant Green, pe undeva.
Urmează-mă! Ține aproape!
Nu mișca! În genunchi, acum!
Trebuie să plecăm.
Max, îmi pare rău.
Max! Max!
M-am dus la spital. Mi-au spus că ai plecat.
- Te-ai operat singur? - Eu sunt altfel.
Nu vreau să-și dea seama vreun doctor.
Nimic nu e logic.
Wyatt e un rasist ranchiunos, dar e și laș.
L-a omorât pe Green, te-a urmărit...
- Max, pot să mă uit la rană? - N-am nimic.
E clar că te doare rău.
- De ce ai venit aici? - Și tu ai apărut când am avut nevoie.
Așadar...
Știu că pare absurd...
Mereu porți o cămașă de noapte la yoga cu capre?
Ce yoga?
Eu o să...
O să plec.
- Mai e cineva? - Nu! Doamne, nu!
Îți pot explica.
Poți explica asta?
Bunicul meu ascundea băutură în sticle de la detergent de rufe.
Asta e aici?
Erau ascunse prin toată casa, Isobel.
Vreau să-ți fiu alături. Dar trebuie să fii sinceră.
Trebuie să-mi spui adevărul! Numai așa va merge relația noastră.
Nu pot face asta, Isobel.
Nu-ți pot spune.
Noah, îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Mă gândeam eu...
Am nevoie de timp.
Noah!
Nu ai plecat?
Unde s-a dus Noah?
Sunt o mincinoasă.
Și...
Am obosit.
Și eu.
Mi-a fost tare frică în seara asta.
Da. Păi ăla ținea arma îndreptată spre tine.
Nu de asta.
Când ai venit,
am știut că sunt în siguranță.
Am simțit cu toată ființa mea.
Dar instinctul îmi spune totuși să nu am încredere în tine.
- Ți se pare logic? - Iubirea nu e logică, Liz.
Când iubești, faci lucruri nebunești.
Lucruri frumoase, lucruri teribile.
Lucruri pe care nu le-ai face niciodată.
Nu despre mine vorbești.
Vorbești despre altcineva. Te referi la Rosa, Max?
Max...
Tot ce fac are la bază o minciună.
Nu știu ce simt pentru soțul meu, nici ce simte el pentru mine,
fiindcă el nu mă cunoaște și nici eu nu mă cunosc.
Totul e de fațadă!
Poate că e timpul
să le spunem adevărul celor pe care-i iubim.
Dacă nu, toate secretele astea ne vor îndepărta unii de alții.
Măcar între noi trei nu sunt secrete.
Nu mai sunt.
Nu ai acoperit uciderea surorii mele fiindcă ai fi comis tu crima.
Ai acoperit-o fiindcă a făcut-o cineva drag.
Cele trei corpuri care pluteau în peșteră...
A fost Michael.
El nu avea cum să mute cadavrele. Avea mâna ruptă. Atunci, cine a fost?
- Le-a mutat cu puterea minții. - De unde știi?
Habar n-ai câte știu eu.
Urma... Cum e posibil așa ceva?
Ce e, Michael?
Nu eu le-am ucis pe fete, Isobel.
Știi foarte bine cine le-a ucis. Mereu ai știut.
Nu.
Asta nu e mâna ta.
A ta e prea mare, iar a lui Michael era ruptă...
De asta l-ai ajutat! De asta m-ai mințit în tot acest timp!
Persoana pe care o iubești cel mai mult pe lumea asta a comis crima!
Spune și tu adevărul odată!
A fost Isobel, nu?
Da.
Ați urmărit serialul ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Sfârșitul episodului 5
Subtitrare: Retail