Da jeg var barn, tog vi ud til en vig under klinten, der hed Hope Gap.
Når det var lavvande, dannedes der små pytter i klipperne.
Og i de pytter levede bittesmå havdyr.
Min mor sad på klipperne og ventede, mens jeg gik på opdagelse.
Jeg spekulerede ikke over, hvad hun tænkte på.
Eller om hun var glad.
Det gør man jo ikke, vel?
- Et enligt indfald af glæde, Gary? - Hvabehar? Nå, er det dig, Grace.
- Det er et digt. W.B. Yeats. - Du og dine digte, Grace.
Hverken lov eller pligt drev mig i krig,
Ej heller magtens mænd, eller folkets jubel,
Et enligt indfald af glæde
Har drevet mig til denne tumult i skyerne.
Åh, for pokker.
Jeg har vejet alt, alt stort og småt,
Årene foran mig syntes uden værdi,
Og uden værdi de forgangne år,
Vejet op mod dette liv, denne død.
- God dag? - Som sædvanlig sådan cirka.
"Hvordan har din dag været, Grace?"
Hvad? Nå ja.
Jeg gik vores Hope Gap-tur.
Det har jeg ikke gjort i evigheder. Kan du huske, hvor glad Jamie var for det?
Ja, naturligvis.
Nogle gange savner jeg ham meget.
- Lavede du en kop te til mig? - Jeg troede, du havde en allerede.
Den er blevet kold.
Hvorfor drikker du kun halvdelen af din te?
Det har jeg også tænkt på. Nok fordi jeg ikke ønsker, at tingene skal slutte.
- Du er en ikke-afslutter. - Jaså?
- Er du en afslutter? - Til en vis grad.
Kan man afslutte noget til en vis grad? Det tror jeg ikke.
- Jeg ville ønske, at Jamie kom hjem. - Han lever sit eget liv.
Naturligvis, men hvorfor er vi ikke en del af det?
- Skriver du på Wikipedia? - Ja.
- Det kommer du aldrig til at afslutte. - Man kan ikke afslutte Wikipedia.
Napoleon førte 450.000 mand over Njemen.
Mindre end 20.000 vendte tilbage.
Et forbavsende stort antal officerer førte dagbog.
Over 150 findes endnu.
Bemærkelsesværdigt, når man tænker på forholdene under retræten.
"Når mændene faldt om i den strenge kulde -
- klædte deres egne kammerater dem af -
- og de blev efterladt nøgne i sneen endnu i live."
Det var en form for overlevelsesstrategi.
I ekstreme situationer kan mennesket være grusomt.
Er det forkert? Kan vi bebrejde dem det? Ville vi have handlet anderledes?
Robbie?
- Jeg ville ikke have klædt dem af. - Ville du have ladet dem dø påklædte?
- Ja. - Af medlidenhed eller anstændighed?
Det er svært at få tøjet af folk.
Så sandt.
Det er længe siden, og jeg tænkte på...
Tak, Jamie. Er du sikker på, du kan overkomme det?
Det vil jeg sige til Grace, hun bliver meget glad.
Engang efter frokost på lørdag.
Når soldaterne blev sårede, fik forfrysninger og ikke kunne gå -
- blev de beordret lagt på en trosvogn.
Det sinkede følget og mindskede deres chancer for at nå frem til Smolensk.
Så kuskene var på udkig efter særligt ujævnt terræn.
Det kørte de så så hurtigt over, at de sårede faldt af vognene -
- uden at nogen bemærkede det.
Efterladt der på vejen frøs de ihjel.
Det blev opfattet som en ulykke.
Ingen så sig tilbage.
Jeg har været her før.
Hvad sagde du?
Min antologi. Det burde jeg kalde den.
Hvad end man går igennem, har nogen oplevet det før og sat ord på det.
Det er første linje af et digt af Rossetti.
"Jeg har været her før."
- Jamie kommer i weekenden. - Kommer Jamie?
En gang efter frokost på lørdag.
- Hvordan ved du det? - Vi talte i telefon sammen.
- Ringede han til dig? Hvorfor? - For at sige, at han kommer.
- Hvorfor ringede han til dig? - Det ved jeg ikke. Det gør han nu og da.
Gør han?
Hvornår var Jamie hjemme sidst? I april?
Han har sit eget liv at leve.
Hej, det er Callie. Jeg kan ikke svare lige nu -
- men læg en besked, så ringer jeg tilbage.
Hej, Callie. Det er Jamie. Jeg er væk i weekenden.
Jeg er hjemme kl. 18 på søndag. Det ville være rart, hvis vi kunne ses.
Okay. Farvel.
Hej, fremmede. Hej, mor.
- Hej, fremmede. - Hej, mor.
- Far. - Jamie, Jamie...
- Tak, fordi du kom. Hvordan gik turen? - Fint. Jeg tog toget 15.46.
- Jeg nåede lige toget i Lewes. - Man kan ikke stole på togene længere.
Jeg lægger lige mine ting ind.
- Tror du, han er lykkelig? - Han har det godt i sin lejlighed.
Tror du? Mutters alene?
Det er selvfølgelig rigtigt. Men han har det, som han vil.
Ingen opvask at tale om. Man bruger en tallerken og vasker den.
Man løber ikke tør for mælk, for det er kun en selv, der drikker af den.
Småting, ja, men det har betydning.
Det lyder, som om du misunder ham. Jeg tror ikke, det er godt for nogen.
At gemme sig i et hul. Alt foregår altid på samme måde.
- Jamie, varer det længe? - Nej.
Lad os tænde nogle stearinlys for at fejre, at Jamie er hjemme.
I næste uge har vi været gift i 29 år.
Ja, det har vi vist.
- Har du tænkt på noget? - Hvad mener du?
- Skal vi gå ud og spise? - Hvis det er det, du vil.
- Nej, det vil jeg ikke. - Ikke? Jamen, så gør vi vel ikke det.
- For guds skyld, Edward. - Sagde jeg noget forkert?
Jeg siger: "Skal vi gå ud at spise?" Du siger: "Hvis det er det, du vil."
Så siger jeg nej, og så siger du, at det gør vi ikke.
- Men jeg vil gerne ud at spise. - Hvorfor siger du så, at du ikke vil?
Jeg vil ikke gøre det, fordi jeg har lyst, men fordi du har lyst.
- Har du lyst til det? - Ja.
Bestiller du bord? Ikke det der forfærdelige sted, du valgte sidste år.
Det er måske bedst, at du bestiller bord.
Hvorfor skal jeg gøre alt?
- Tager du med i kirke i morgen? - Du ved godt, at det gør jeg ikke mere.
- Hvorfor ikke? Har du mistet din tro? - Mere eller mindre.
Hvorfor? På grund af al verdens lidelse?
Ja, blandt andet.
Forstår du ikke? Det er derfor, vi har brug for en gud.
Hvordan skulle vi ellers holde det ud? Forklar, hvorfor Gud tillader lidelse.
Det handler jo om den frie vilje.
- Det ved Jamie godt. - Nej, forklar.
- Jeg kender godt argumenterne. - Hvis du forstod, ville du tro.
Jeg ser verden som et skræmmende sted, hvor uretfærdige hændelser finder sted.
Ingenting giver rigtig mening, og til sidst dør vi alle sammen.
Det kan vi ikke holde ud, og derfor har vi opfundet Gud og Himlen som trøst.
Det er der ikke noget forkert i. Jeg tror bare ikke på det.
Du tager fejl. Sig det til ham, Edward.
- Hvad? - At Gud findes.
Det kan man ikke sige til folk.
Gud er ikke information, Gud er...
en overbevisning. Det er ligesom med kærlighed, det er noget man mærker.
Det har du ret i. Det er præcis sådan, det er.
- Kaffe? - Ja, gerne.
- Jeg kan ikke klare, at du er ulykkelig. - Det er jeg ikke.
- Du er helt alene. - Jeg har det fint, mor.
- Fint er ikke det samme som lykkelig. - Hvem er lykkelig? Fint er... fint.
Vi er lykkelige, ikke sandt, Edward?
Ja, vi har det fint.
Jeg håber, at I ikke tager det ilde op, men jeg skal arbejde et par timer.
Gør, som du vil, skat.
Jeg når nok ikke i kirke i morgen. Jeg skal rette nogle hjemmeopgaver.
Jeg vil helst gøre det, mens jeg er frisk.
Vi er da lykkelige, ikke?
- Hvorfor skulle vi ikke være det? - Nogle gange taler vi ikke rigtig sammen.
- Hvad mener du med at tale? - Du ved, tale, sådan som man gør.
Det er ren magi, ikke?
Kan du se? Vi taler ikke sammen.
Hvad?
Jeg siger noget. Hvorfor siger du ikke noget?
- Hvad vil du have, jeg skal sige? - Hvad som helst. Det, der falder dig ind.
Øjenvidneberetningerne af retræten fra Moskva er fængslende.
Det er ikke at tale. Det er Wikipedia. Jeg mener snakke, dig og mig.
Er det sådan her, du ønsker det?
Nej.
- Hvad er det så? - Jeg ved, jeg nogen gange irriterer dig.
- Nej, jeg vil vide, hvordan du har det. - Med hensyn til hvad?
Hvad ville gøre dig lykkeligere?
- At du var lykkeligere, vil jeg tro. - Nej, tal om dig selv.
- Jeg ønsker ikke noget særligt. - Men noget vil du vel have.
Er der noget, to personer kan have, som vi ikke har, men som du ønsker, at vi havde?
- Ja. - Hvad er det?
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal forklare det.
Tænk på et ord. Hvilket som helst. Det første ord, der falder dig ind.
- Solrigt. Det er bare et af flere ord. - Sig nogle flere.
Jeg har ikke lyst til det her. Jeg gør det bare værre.
- Hvad jeg end siger er forkert. - Ikke om det er sandt.
Eller utilstrækkeligt. Jeg tror, du ønsker dig noget, jeg ikke har.
Hvad?
Jeg føler altid, at jeg gør noget forkert.
Det er lige meget. Jeg vil bare have, du er nærværende.
- Det er jeg. - Nej, det er du ikke.
Det føles, som om du er listet væk, uden at jeg opdagede det.
- Hvad laver du? - Gør klar til morgenmad.
Læg den der fra dig.
Se på mig.
Kærlighed er noget man mærker, siger du, men hvis du aldrig fortæller mig det.
Man må bare antage, at den er der.
Men alligevel, bare for min skyld. Vil du så ikke nok fortælle mig det?
Det kan jeg ikke. Så siger jeg det jo kun, fordi du har bedt mig om det.
- Det gør ikke noget. Sig det! - Hvorfor gør du alt til et problem?
Det her angår ikke mig, det her er dit problem.
Tal aldrig sådan til mig igen! Du er en del af det, hvad enten du vil eller ej.
Gør noget. Sig noget.
Hvis du hader mig, så sig det. Sig, du vil forlade mig eller dræbe mig.
Sig noget oprigtigt til mig.
Jeg er træt. Jeg vil i seng.
Vi må tale om det i morgen.
- Hvad skete der? - Det var mig.
Gik du løs på ham igen?
- Han burde give igen. - Ønsker du en konflikt?
Jeg vil have en reaktion. Et rigtigt ægteskab.
Hvad er han bange for? Hvorfor går han sin vej?
- Fordi du overfalder ham. - Det gør jeg ikke.
- Men jeg slog ham faktisk lige før. - Mor...
Hvad skal jeg ellers gøre? Hvordan skal jeg nå ind?
Hvis jeg kunne give ham et tilstrækkeligt stort chok, ville han vågne.
At slå ham hjælper ikke.
- Hvad synes du, jeg skal gøre? - Være sødere ved ham.
Sødere?
- Nu lyder du ligesom Edward. - Hold op med at overfalde ham.
- Det har du allerede sagt. - Du lytter jo ikke!
Vi ved jo alle, hvor vellykket dit kærlighedsliv er.
Undskyld, skat. Undskyld.
- Jeg mente det ikke. - Du ved intet om mit kærlighedsliv.
Gør jeg ikke det? Har du en hemmelig kone et sted?
- Hemmelige børn? - Et kærlighedsliv er muligt uden familie.
Du må indrømme, det er lidt underligt, at du bor alene i din alder.
- Der er mange, der bor alene. - Det misunder Edward dig.
Han ville gerne bo i din lejlighed og gøre det samme hver eneste dag.
Det var det, jeg reddede ham fra.
- Prøv ikke at redde mig. - Jeg er bekymret for dig.
Jeg er urolig for jer.
Hvorfor? Fordi Edward og jeg har vores små skænderier?
- Jeg holder mig ude af skudlinjen. - Du ved vel, at jeg elsker ham?
- Det betyder ikke noget, vi skændes. - Eller kyler morgenmaden på gulvet?
Jeg væltede bordet. Jeg var nødt til at gøre noget.
- Jeg troede, du smed det efter ham. - Jeg ville ikke smide bestik efter ham.
Det er jeg glad for at høre.
Jeg ville have ryddet op, hvis ikke du havde.
Nu er det gjort.
Tak, skat.
- Tak. - Vi ses i morgen.
Jeg tager nok den tidlige messe. Skal jeg vække dig?
Nej, lad mig sove.
Som du vil, skat. Godnat.
Godnat.
Ære være Gud i det højeste -
- og på jorden! Fred til mennesker med Guds velbehag!
Vi lover dig, vi velsigner dig -
- vi tilbeder dig, vi lovpriser -
- og vi takker dig for din store herlighed.
Herre vor Gud, himmelske konge, Gud almægtige Fader.
Herre, Du enbårne Søn, Jesus Kristus -
- Herre vor Gud, Guds Lam, Faderens Søn.
Du, som borttager verdens synder, forbarm dig over os.
Forbarm dig over os.
Hvornår skal du af sted?
Efter frokost.
Lige efter frokost?
Ved tretiden.
- Kunne du ikke blive lidt længere? - Helst ikke. Hvorfor?
Det er bare... situationen er ved at tilspidse.
- Det ville være bedst, hvis du blev. - Hvad mener du med det?
Du hørte det vel godt i går aftes.
Hun er vel ikke sådan hele tiden?
- Nej, nej. - Hvorfor er det bedst, hvis jeg bliver?
Jeg vil flytte.
Jeg kan ikke gøre Grace lykkelig. Jeg har forsøgt, men jeg er ikke den rette.
Desuden...
hvor latterligt det end kan lyde så er jeg blevet forelsket.
- Hvad? - Det havde jeg heller ikke forventet.
- Åh, far. Hvordan er det gået til? - Hun hedder Angela.
Hun er mor til en dreng i skolen. Han har haft problemer, og jeg har hjulpet ham.
Åh gud!
Undskyld, sådan var det ikke ment. Men... hvad så med mor?
Hun får det bedre uden mig.
Jeg giver hende ikke det, hun vil have.
Det forstod jeg ikke, før jeg lærte Angela at kende.
Sammen med Angela er alt let. Min måde at være på passer hende godt.
Med Grace er alt, hvad jeg gør, forkert.
Jeg er nervøs og klodset, jeg...
Jeg irriterer hende.
- Ved hun noget om det? - Nej, ikke om Angela.
- Så det kommer helt uden varsel. - Ikke helt.
Det er blevet værre. Hun har talt om separation adskillige gange.
Det mener hun jo ikke. Hun føler, at der er noget uægte over ægteskabet.
- Det kan hun have ret i. - Jeg tror ikke, hun vil have ret.
Det var derfor, jeg håbede, du kunne blive lidt længere.
Måske ombestemmer du dig.
- Jeg er ked af det. Det er gået for vidt. - Åh gud...
Hun har jo stadig dig.
Undskyld...
Jeg ved ikke, om jeg magter det her.
Jeg er nødt til at fortælle hende det snart.
Hvad vil du gøre? Flytte?
- Ja. - Hvornår?
Planen var at gøre det snart.
- Du mener vel ikke i dag? - Angela sagde: "Hvorfor trække det ud?"
Nej, det går ikke. Du må fortælle hende det på en blidere måde.
Hvordan gør jeg det?
Hun kommer hjem fra kirke snart. Så fortæller jeg det og tager... af sted.
Du kan blive hos hende lidt og stadig tage af sted klokken fire.
Jeg ved, togene kan være langsomme om søndagen.
Var det derfor, du bad mig komme?
- Har du pakket en taske? - Kun det mest nødvendige.
Så du har taget beslutningen.
Hvor lang tid tager det? Jeg vil ikke være her, når det sker.
Giv mig en halv time.
Okay, en halv time.
Godt så.
- Er Jamie ikke oppe? - Han er gået en tur.
En tur? Alene? Han går da aldrig tur alene.
- En kop te? Ristet brød? - Ja tak.
Du ved, som vi siger til messe, "Herre, forbarm dig over os".
Jeg opdagede, at jeg talte. Vi bad om barmhjertighed sytten gange.
Ni gange bare under kyrien, naturligvis.
Tre gange under agnus Dei, og så en del andre steder.
Det har nok en hypnotisk effekt, alle de bønner om barmhjertighed.
Efter et stykke tid slår det en, man måske får brug for det.
Jeg ved, at jeg overfalder dig indimellem. Jeg vil prøve at stoppe.
Jeg ønsker i virkeligheden kun bekræftelse.
Javel.
Bare så jeg ved, vi står sammen om det her.
Det fungerer ikke rigtigt, vel?
- Hvad sagde du? - Det fungerer ikke rigtigt.
Gudskelov! Du kan faktisk se det.
- Hvad er der sket med os? - Jeg tror, at det, du sagde, stemmer.
Jeg har været fraværende og undvigende.
Gudskelov, endelig indrømmer du det.
Jeg har nok følt, at jeg ikke kan...
give dig det, du vil have og følt, at jeg ikke er til nogen nytte.
I hvert fald ikke for dig.
Jeg irriterer dig vist og gør tingene forkert.
Det får mig til at føle mig -
- uduelig, så jeg undlader at tale om det, hvilket kun gør det værre.
Gudskelov. Du forstår. Jeg har bedt om det her.
Jeg tror, vi er forskellige typer. Vi passer måske ikke så godt sammen.
Men det kan vi komme til. Hvis vi forstår hinanden og er ærlige over for hinanden.
Hvis vi har viljen til at få det til at fungere, så sker det.
- Den vilje, tror jeg ikke, jeg har. - Det skal du.
Et ægteskab fungerer kun, hvis begge parter ønsker det.
- Det er jeg ikke sikker, jeg ønsker. - At vores ægteskab skal fungere?
Edward, hør her. Det her er meget vigtigt.
Du skal ville vores ægteskab, ellers dør det. Der er ingen mellemvej.
- Enten lever det, eller også er det dødt. - Sæt nu det er dødt.
Så går vi hver til sit. Ingen kan leve i et dødt ægteskab.
Det er måske det, vi burde gøre. Gå hver til sit.
Men det er ikke dødt. Synes du det?
Det synes jeg ikke. Det er ikke dødt for mig.
Jeg er din kone, du er min mand. Du kan sige, hvad du vil til mig.
Jeg vil... gå min vej.
- Gå din vej? - Ja.
Hvor hen?
Der er en anden.
En anden?
Jeg er ked af det.
Hvordan kan der være en anden? Hvem?
En forælder på skolen. Du kender hende ikke.
Hvilken forælder på skolen? Hvad...
Hun hedder Angela Walker.
Det var ikke meningen, det var et uheld, men...
det er sket.
Et uheld? Hvad mener du med det?
Jeg mødtes med hende for at tale om hendes søns problemer.
Hun fortalte om deres situation derhjemme. Drengens far forlod dem for et år siden.
Hun blev rigtig -
- ked af det. Jeg sagde det, jeg kunne, og...
Det var sådan, vi lærte hinanden at kende.
Lærte at kende? Hvor godt?
Nej, det vil jeg ikke høre.
Hvornår skete det her uheld?
- For omkring et år siden. - Et år siden?
Og du lod bare som ingenting?
- Jeg burde have fortalt det tidligere. - Men... det er ikke et uheld.
Det er noget, du gør.
Du behøver ikke gøre det.
- Du kan holde op igen. - Undskyld, men det kan jeg ikke.
Du er ikke fri.
Forstår du ikke det?
Den kvinde har måske nok mistet sin mand, men det giver hende ikke ret til min.
Edward, det her er jo latterligt.
Eller prøver du blot at skræmme mig for at få mig til at opføre mig bedre?
Nej.
- Ved Jamie det? - Jeg har fortalt ham noget af det.
- Har du sagt det til Jamie? - Jeg ved, at det kommer som et chok.
Men du vil sikkert snart forstå, at det er bedst sådan.
- Bedst ...? - Jeg er ikke god for dig, Grace.
Jeg giver dig ikke det, du vil have.
Du giver mig ikke det, jeg vil have, fordi du ikke engang prøver.
Du prøver at flygte, men det får du ikke lov til.
Undskyld, jeg...
- Jeg har bestemt mig. - Så må du ombestemme dig, ikke?
Beslutningen berører også mig. Du må tage mig med på råd.
- Hold nu op, det gør det kun værre. - Du kan ikke bare gå efter 29 år.
- Du må gøre et forsøg. - Det har jeg gjort, i 29 år.
Nej. Det må du ikke sige. Det mener du ikke.
Nej.
Nej, det mener jeg ikke, men...
Du ved, hvordan det har været.
Hør nu, Edward.
Vi havde Tonbridge.
Vi...
Da Jamie var lille.
Årene i Tonbridge, det var nogle gode år.
Du må ikke tage alt. Det må du ikke. Du tager livet af mig.
Vi havde nogle gode år, da Jamie var lille.
Kom her, skat.
Nuvel.
Du vinder. Tilgiv mig.
Jeg lover aldrig at overfalde dig igen. Men forlad mig ikke.
- Du ved, det ikke vil fungere. - Jo, det sørger jeg for.
Giv mig en chance for at gøre det godt igen. Det er vel rimeligt?
Det skylder du mig da. Sæt dig ned og spis din morgenmad.
Jeg er færdig.
Det er mig.
Jeg er på vej.
Han flytter da ikke? Han vil bare skræmme mig.
- Jeg tror, han flytter. - Vil du ikke nok sige noget andet?
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - Sig, at der er noget, jeg kan gøre.
Min elskede dreng, sig, hvad jeg skal gøre, så gør jeg det for din skyld.
Undskyld. Giv mig lige et øjeblik.
Store dele af landet får masser af sol.
Frodige, grønne tæpper.
Fortryllende blå nuancer.
Bakker, dale, floder og bække.
Vores egn er fuld af landskaber, der blot venter på at blive udforsket.
Jeg vil ikke have en, der ordner alt. Jeg vil have en, der lytter.
Sådan som du gør nu. Du er meget usædvanlig, Jamie. Af en mand at være.
Aperol Spritz til Jess. Brooklyn Amber til Jamie.
- Skål. - Skål.
Hvordan går det med Kelly?
Callie. Ikke så godt.
Hun er meget undvigende.
- Undvigende? Det lyder ikke godt. - Hvad betyder det?
At hun aldrig dukker op. Du har fortjent bedre, Jamie.
- Gid det var så vel. - Må jeg give dig et råd?
Nogle gange kan du fremstå noget...
utilgængelig. Som om du er lukket. Hvordan kan det være?
Jeg er træt. Det med min mor. Hun har det hårdt, og jeg tager hjem hver weekend.
Hvis min far forlod min mor, ville jeg myrde ham.
- Det har jeg ikke overvejet. - Det jeg mener med Kelly...
Callie.
Måske...
Måske har du ikke været nærværende nok.
- Hvornår så du hende sidst? - I søndags.
- Hvordan havde hun det? - Ikke så godt.
- Ved hun, at vi mødes? - Nej, men hun bad mig sige en ting.
Jeg skal sige til dig, at du skylder hende en chance til.
Du gjorde det her uden at tale med hende eller give hende et varsel.
- Du forstår sikkert. - Ja.
Hun vil have, du flytter hjem igen og prøver, og...
Det kan jeg ikke. Jeg kommer ikke tilbage.
Jeg vil gøre alt for at hjælpe, men jeg kommer ikke tilbage. Beklager.
- Jamen så... - Vil du have te eller...
- En is? - Nej tak.
Jeg tror, jeg vil have en cornetto. Der er noget ved at være ved havet.
En af de der, tak.
- Det bliver to pund. - To pund? Er det rigtigt?
Tak.
- Jeg bruger sjældent kontanter. - Hvorfor det?
Alt er kontaktløst nu.
Ja, der kan man bare se.
Jeg ved ikke, hvordan mor skal klare sig igennem det her.
Både Angela og jeg tror, at jo mindre...
kontakt vi har, desto hurtigere kan hun komme videre.
Det betyder selvfølgelig ikke, at jeg ikke vil gøre alt for at hjælpe.
Det er det, jeg ikke forstår.
Du lod til at holde meget af hende, men... ikke længere.
Ja, det er ikke...
let at forklare.
- Det gjorde du da på et tidspunkt, ikke? - Jo da.
Jeg troede, du var stolt af hende.
Hun er enestående på sin egen måde.
Jeg var nok lidt forblændet af hende i starten.
Hun strålede.
I så lykkelige ud på alle de gamle fotografier.
I var lykkelige.
Ja, det var vi vel, og så...
var vi det ikke længere.
Du ved mit Wiki-skriveri?
Ja.
Hvis man laver en fejl i en artikel på Wikipedia, kan man gå tilbage.
Man klikker bare på "historie", og så klikker man på "fortryd".
Far...
Jeg har for resten skiftet telefonnummer. Det var jeg nødt til.
- Ringede hun? - Hver dag.
- Hvad sagde hun? - Intet. Hun sagde ikke noget.
- Jeg kunne genkende hendes åndedræt. - Du genkendte...
- Du kan få mit nye nummer, hvis nu... - Send mig det bare i en sms.
- Du vil vel ikke ...? - Nej.
Godt.
Jeg må hellere gå. Hun venter på mig, så...
Jamen så...
Vi tales ved.
Mor?
Hvor længe har du siddet der?
Aner det ikke.
- Ligesom Edward. - Hvad?
- Du laver te for at slippe for at snakke. - Vi drikker te, og så kan vi snakke.
Du har mødtes med ham.
Alene eller sammen med hende?
Kun ham. Jeg har aldrig mødt hende. Det ved du godt.
- Gav du ham min besked? - Ja.
- Han kan ikke komme tilbage, siger han. - Vil ikke.
- Hvad er det her? - Hvad tror du?
Og i skuffen med bestik. Og på notesblokken ved telefonen.
Og...
- Og i hans frakkelomme. - Hvorfor?
Jeg ved det ikke. Jeg tror...
Da jeg skrev dem og gemte dem der, hvor han ville finde dem -
- troede jeg faktisk på, at det kunne ske.
At han rent faktisk ville komme tilbage.
Og så...
når han fandt dem...
ville han ikke kunne tage af sted igen.
- Så han sagde, at han ikke vil? - Ja.
- Hvad sagde du så? - Hvad skulle jeg dog sige?
"Dit svin, din morder, din familiesabotør."
- Det sagde jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- Synes du, han har ret til at gøre det? - Det skal jeg ikke afgøre.
Hvorfor ikke? Hvis du så en mand slå en kvinde ihjel på gaden -
- ville du så bare gå forbi?
- Det er jo ikke sagen her. - Her er tale om et mord.
Tro ikke andet, bare fordi der ikke er noget blod.
Han myrder et ægteskab. Ægteskaber bløder ikke, men det er stadig mord.
- Det hjælper ikke at tale sådan. - Så sig, hvordan jeg skal tale.
Ægteskaber går i opløsning. Det sker hele tiden, det må vi acceptere.
Sikke noget vås. Børn sulter ihjel hele tiden. Det gør det ikke acceptabelt.
- Men vi lever med det. - Ikke hvis det var dig, der sultede.
Jeg ville lade mig selv dø først for at redde dig.
- Tvivler du på det? - Nej.
Det her er mit ægteskab, og jeg vil gøre alt for at redde det.
Og jeg beder dig hjælpe mig.
Sådan gør han også. Han vil ikke se på mig.
Jeg er ikke ham, mor.
Du går din vej, ligesom han gjorde.
Han gik faktisk sin vej.
Travede ned ad gaden.
Med sin åndssvage kuffert. Har du en kuffert?
- Jeg står lige her, ikke? - Men du har lyst til at gå din vej.
- Har du ikke det? - Jeg kan ikke.
Hvorfor ikke? I fald der sker mig noget? Har du skyldfølelse?
Der vil ikke ske mig noget, og det er uudholdeligt.
- Når man er alene, sker der ikke noget. - Det er, fordi du bliver hjemme.
Så jeg burde gå mere ud? Melde mig ind i en læsegruppe?
Det er bedre end at sidde på trappen.
Jeg var på vej op eller ned, det kan jeg ikke huske.
Jeg tænkte: "Hvilken rolle spiller det? Jeg kan lige så godt blive siddende her."
Hvorfra du kan se døren.
Ja, du er ikke dum, Jamie.
Er det derfor, du ikke går ud?
Fordi du tror, at han måske træder ind ad døren der igen?
- Det gør han måske. - Mor...
Kom nu, lad os komme lidt ud herfra.
Han har besluttet, at du kan beholde huset.
Nå, har han det?
- Tror han så, at alt er godt igen? - Han vil gerne gøre, hvad han kan.
Sagde han til dig, at jeg må få huset? Det har han ikke sagt til mig.
- Han ville have, at jeg skulle sige det. - Det vil jeg blæse på!
Hvis han vil ordne noget, der involverer mig, kan han komme og tale med mig.
Han skal ikke bruge dig som stikirenddreng.
Jeg er træt af, at han gør alt det her uden at kontakte mig.
- Hvorfor virker det ikke? - Han har skiftet nummer.
Har han skiftet nummer?
Han har altså et nyt nummer? Har du det?
Nej.
Hold nu op. Selvfølgelig har du det. Jeg kan mærke, når du lyver.
- Jeg kan ikke give dig det. - Hvorfor ikke?
- Det har han bedt mig om. - Og nu beder jeg dig.
- Hvorfor skal du altid have din vilje? - Synes du, jeg får min vilje?
Det ville være en dårlig idé at give dig det.
Det skal du ikke afgøre, som du selv siger.
Jeg er voksen og ikke kriminel eller skør. Jeg vil i kontakt med min mand.
Nej.
Det er bedst, du går. Smut, det er det, du helst vil.
Du er ikke til nogen hjælp eller nytte for mig, du har taget hans parti.
Du har allerede forladt mig. Hvis jeg skal være alene, vil jeg hellere være alene -
- end at have dig til at ynke og belære mig.
- Hvorfor gør du det her? - Jeg har ikke gjort noget.
Det er ham, der har forladt mig. Spørg ham.
- Jeg kan ikke få ham tilbage. - Det ved du ikke. Har du prøvet?
Du mødes med ham, så han tror, han har din velsignelse.
Mor, han er forelsket!
Er du død?
Ja.
Hvordan ser det næste liv ud?
Der er intet liv efter dette.
Du har brug for et sukkerchok.
Sådan, er der liv i dig igen?
- Jeg burde give min mor sådan en. - Har hun det stadig skidt?
Det er slemt. Det, din far har gjort.
Han var ikke lykkelig, det vidste jeg godt.
- De må have elsket hinanden engang. - Ja, for længe siden.
Vi havde sådan en leg, da jeg var lille.
Vi stod på række...
Og jeg stod i midten og holdt min mor i den ene hånd og min far i den anden.
Og så gyngede de mig imellem sig.
Det gør alle mødre og fædre.
De gynger deres børn imellem sig.
- Undskyld. - Jamie...
Jeg græder kun over min egen ulykke. Jeg er ligeglad med andre.
Det passer ikke. Du købte en kage til mig.
- Hvad er der galt? - Spørger du mig?
- Det er ikke mig, der græder. - Jeg er ikke blevet forladt.
Er du ikke?
Jo...
Mødes du med din mor hver weekend?
- Indtil hun kan klare sig selv. - Vil du holde op med at besøge hende?
- Ikke så tit i hvert fald. - Hvordan vil hun så have det med det?
Ikke så godt.
- Og hvad med dig? - Mig?
Jess tror, at du stadig klynger dig til håbet.
Gør jeg det?
Det er nogle papirer, jeg skal skrive under. Jeg ved ikke, hvad det er.
Jamie, jeg gør det ikke.
Han kan selv spørge mig. Han kan komme herhen, så skriver vi under sammen.
Ja, jeg klarer mig. Vi ses på søndag.
For 30 år siden stod jeg på Charing Cross Station -
- og ventede på toget til Tonbridge.
Jeg så en mand komme gående, som jeg troede, var min far.
Jeg vinkede og råbte "far".
Mens jeg vinkede, kom jeg i tanke om, at min far var død fire måneder tidligere.
Manden, en fuldkommen fremmed, fortsatte forbi.
Toget ankom.
Jeg steg på, og toget forlod Charing Cross.
Der var en anden person i vognen, en ung kvinde.
Hun kiggede på mig, som om hun havde ondt af mig.
Jeg opdagede, at der løb tårer ned af mine kinder. "Hvad er der?" sagde hun.
"Ingenting", sagde jeg. "Jeg forvekslede en mand med min døde far."
Og hun sagde: "Du må virkelig have lyst til at møde ham igen."
Min far var en reserveret en mand. Han har aldrig givet mig et knus.
Da den unge kvinde sagde de ord til mig -
- forstod jeg, at jeg hele mit liv havde længtes efter et knus af ham.
Og nu...
- ville jeg aldrig få det. Jeg begyndte at græde.
Fortsatte med at græde, rettere sagt.
Den unge kvinde reciterede nogle linjer fra et digt, jeg aldrig havde hørt.
Men som jeg aldrig har glemt.
Vent på mig der, det vil lykkes mig
I den dybe dal at finde dig.
Og varer det længe, så frygt ej
Jeg er allerede på vej til dig
Det er skrevet af Henry King, da hans kone døde.
Hvordan vidste den unge kvinde i toget, hvordan jeg havde det?
Det var naturligvis din mor. Det var Grace.
Og jeg sad i det forkerte tog. Lyntoget.
Vi var næsten nået til Dover, før jeg opdagede det.
Sandheden er -
- at jeg tog fejl af Grace allerede fra starten, og hun tog fejl af mig.
Vi troede, vi var ens, men det var vi ikke.
Jeg gjorde mit bedste for at være den, hun ønskede sig -
- men jeg vidste ikke, hvem jeg selv var.
Det krævede ikke mere end Angelas hånd på min arm.
Hendes berøring.
Det var mig, hun rørte ved.
Ingen krav.
Ingen forventninger.
Kun kærlighed.
Den gang for mange år siden -
- steg jeg på det forkerte tog.
Jeg har altid godt kunnet lide din lejlighed. Er du glad for den?
Den udfylder sin funktion.
Hvorfor skal folk have så store huse?
Man har kun behov for lidt.
- Mor siger, hun skal underskrive noget. - Ja.
Det er bedst at få orden på det hele.
Hun vil have, at I underskriver papirerne sammen.
Hun vil lave en scene, men det vil jeg ikke være med til.
- Hun siger, hun nok skal beherske sig. - I så fald skal det være hos en advokat.
Men det bliver sidste gang. Sig det til hende, hvis du kan.
Sidste gang.
Kom så.
"De skal ikke blive gamle, som vi der er tilbage bliver gamle.
Alder skal ikke trætte dem, og årene ikke dømme.
Ved solnedgang og når morgenen gryr skal vi mindes dem."
Skal vi mindes dem.
- Hej, Jamie. Du er kommet. - Halløj! Hvem er du?
Er han ikke bedårende? Så kærlig.
Han er meget bedre end alle mine beroligende midler.
- Hvad hedder han? - Eddie.
Kom her, Eddie.
- Du kan da ikke kalde ham for Eddie. - Hvorfor ikke?
Han hedder Edward.
- Det er meget afslørende. - Hvad afslører det?
Jeg træner ham. Se.
Bliv, Edward. Bliv.
- Det er meget pinligt, mor. - Dygtig dreng!
Hvorfor det? Jeg synes ikke, det er pinligt. Hvorfor synes du det?
Har du taget antologien op igen?
Nej, den arbejder jeg ikke på længere.
- Ærgerligt. Det lød godt, syntes jeg. - Du syntes, det gav mig noget at lave.
Alle skal have noget at lave. Det er ingen skam.
Hvordan har du det? Hvordan er dit kærlighedsliv?
Privat.
Du er altså stadig alene. Frokosten bliver meget enkel.
Gad vide hvorfor du ikke har fundet en. Du ser jo helt normal ud.
- Det handler ikke om mig. - Jo.
Hvis du har svært ved at blive elsket, er det vel min skyld.
Eller Edwards, fordi han er sådan et kujonagtigt, klynkende skvat.
- Gid du holdt op med det der. - Gid han holdt op.
Jeg burde nok tage de her breve med til far.
Han kan hente dem selv.
Det var Remembrance Day i dag. Det var meget gribende.
Jeg tænkte på de to krige og konerne og mødrene, der ventede derhjemme.
Og telegrammerne fra Krigsministeriet med meddelelsen om deres mænd og sønners død.
Jeg tænkte på, hvor forfærdeligt det må have været.
Og på den anden side lettere at bære -
- end at miste Edward, sådan som jeg har gjort.
Og pludselig indså jeg det. Det her er vores krig.
Det her gør kvinder til enker og børn forældreløse nu om dage.
Men der er ingen grave eller mindehøjtideligheder.
Vi får ikke lov ikke sørge.
Så jeg klarer den ikke rigtig, når alt kommer til alt.
Kom, Eddie.
Ja, kom så.
Der er det.
Dygtig vovse.
Kom nu.
Mrs. Axton, mr. Widdecombe venter Dem.
- Er min far kommet? - Ikke endnu. Lad mig vise Dem ind.
Hunde er ikke tilladt. Jeg er ked af det.
Hvor ked af det?
Ja, De er da ked af det. Bare rolig, det går over.
Følg venligst med.
Tak, fordi De kom. Peter Widdecombe. Jeg repræsenterer Deres mand.
Mr. Axton ønsker, at alt bliver gjort korrekt. Sid ned.
De kan måske gøre alt ifølge loven, men næppe korrekt.
- Mor, du lovede. - Ja, jeg skal nok opføre mig pænt.
Undskyld, kommer jeg for sent? Åh, hvem har vi her?
- Kom, Edward! - Hvad?
Ikke dig. Kom her, skat.
God hund. Sit.
God hund. Sit. Dygtig hund.
Hallo, jeg er her også.
- Hvordan går det, Grace? - Fint, fint, fint.
- Tak for det her, Peter. - Skal vi begynde?
Det her er et sammendrag af den økonomiske aftale.
Skødet, der overdrager huset til Dem, mrs. Axton.
Og skilsmissebegæringen. De skal bare skrive under ved de gule mærker.
Hvad sker der, hvis jeg ikke gør det?
Så må vi udarbejde en ny aftale.
Men jeg må sige, at det her er en fordelagtig aftale.
Ingen domstol ville give Dem så meget. De får hele værdien af hjemmet.
Stop.
Hvordan kan han sige, at jeg får hele værdien af hjemmet -
- når det er præcis det, der tages fra mig?
- Jeg vidste, det var nytteløst. - Nej, jeg er bare forretningsminded.
Ikke flere henvisninger til det feje og falske ægteskabelige løftebrud.
Ifølge Deres forslag. Får jeg mere, end jeg ville få, hvis han døde?
Hvis han døde?
Nej, hvis Deres mand døde, ville De få huset -
- Deres fælles opsparing samt fuld enkepension.
- Og hvis vi bliver skilt, får jeg mindre? - Ja.
Så det ville være bedre for mig, hvis du var død.
- Det er jeg ikke. - Det ville være bedre på alle måder.
Hvis jeg skal klare mig uden dig, vil jeg hellere være enke.
En enke har højere status end en kvinde, der er forladt.
Jeg kunne sætte blomster på din grav og mindes alle de gode stunder.
Og glæde mig til at se dig igen i himlen.
"Genforenede", som der står på gravstenene. Men nu er der ingen grav.
Du har forgiftet mine minder, og i himlen vil Angela stå i vejen.
- Det var forkert af mig at komme. - Sæt dig!
Fanden tage Angela!
Undskyld, mr. Widdecombe. Han får mig til at gøre den slags.
Han går altid sin vej. Det gør mig vanvittig.
- Giver det nogen mening at fortsætte? - Ja, det giver mening.
Se på Jamie. Han er vores søn.
Der er en del af os begge i ham. Vi har lavet ham.
Vi forenedes og lavede ham.
Du ved, at kirken siger, at ægteskabet er en pagt, som ikke kan opløses.
Det er derfor, det giver ophav til mennesker.
Du kan få jurister til at skrive, hvad du vil -
- men du er stadig min mand og Jamies far, og det vil du fortsat være til din død.
- Jeg kender din holdning. - Det er sådan, det er.
- For dig. - Nej, ikke kun for mig. For alle.
- Du kan ikke digte din egen virkelighed. - Kan du?
- Jeg har ikke digtet. - Det har jeg heller ikke.
- Jo, du har. Ikke sandt, Jamie? - I må ikke bede mig vælge side.
Må jeg ikke bede dig vælge mellem virkelighed og galskab?
At bestemme, som man lyster, hvornår man er gift eller ej? Det er galskab og kaos.
Hvis ikke du vil skrive under, kan jeg lige så godt gå. Jeg er ked af det, Peter.
Alle siger, de er kede af det, men det passer ikke.
- Du begår en fejl. - Gør jeg? Sig, hvad jeg skal gøre.
- Jeg synes, du skal skrive under. - Du forstår det stadig ikke.
Ingen forstår.
Måske...
Måske lever jeg i min egen virkelighed.
Jeg er ligeglad med alt det her. Jeg er ligeglad med penge.
Det er meget enkelt.
Jeg elsker dig, Edward.
Hvad enten jeg vil det eller ej. Og...
Jeg troede aldrig, du ville holde op med at elske mig.
Jeg ville bare... Nu føler jeg mig... Jeg ved det ikke.
Såret.
Forstår du det?
- Det ved jeg, du gør. - Ja.
Ja, jeg hader det her. Jeg bryder mig ikke om at såre dig.
Jeg ville gøre alt for ikke at såre dig, men jeg kan ikke gøre for det.
Der er sket nu, det er bare sket.
Men jeg er ked af det, der...
Grace har ret. Der er ikke noget at skrive under.
Jeg er frygtelig ked af det.
Det er Deres tur. Sig, at De også er ked af det.
Jeg beklager, at vi ikke har kunnet indgå en acceptabel aftale for begge parter.
- En acceptabel aftale for begge parter? - Ja, om muligt.
- Hvem er De? Nelson Mandela? - Mor, nu må vi hellere gå.
Ja, det er på tide at gå. Ja, det er det.
Kom, Eddie, så går vi.
Efterladt der på vejen frøs de ihjel.
Det blev opfattet som en ulykke.
Ingen så sig tilbage.
Ved at efterlade de svage overlever de stærke.
Det kan virke brutalt -
- men giver det mening, at alle dør?
Mor?
Hvor er hun?
Mor?
Hvordan går det?
Kan vi...
Kom nu.
Lad os gå vores gamle tur.
Ned til Hope Gap.
Jeg elskede at komme her.
Det var min hemmelige verden.
- Hvorfor kigger du sådan på mig? - Hvordan kan jeg hjælpe dig?
- Jeg skal nok klare mig. - Det skal nok gå. Som man siger.
Det synes jeg ikke, vi skal sige mere. Lad os droppe det spil for galleriet.
- Ingen af os har det godt, vel? - Nej, ikke rigtig.
Hvad er der?
Der er en eller to ting, der ikke rigtig fungerer.
- Er det arbejdet eller det andet? - Det andet.
Hvad er det? Hvorfor?
Det er, som du sagde. Jeg har svært ved at få nogen til at elske mig.
- Hvordan kan nogen ikke elske dig? - Jeg er nok ikke så imødekommende.
- Ligesom Edward. - Sikkert.
Det må du komme over og være mere imødekommende.
Det virker ikke så let.
Men du vil gerne?
Jeg vil have alt det sædvanlige, men det sker bare ikke.
Der var en, men det fungerede ikke. Det er vist mig, der er problemet.
Ligesom mig.
- Jeg burde ikke tale om mig selv. - Jo, det er rart til afveksling.
- Har du noget imod, jeg beder for dig? - Nej.
- Hvis det virker, begynder du så at tro? - Hvis ikke, stopper du så med at tro?
Nej, det ville jeg ikke kunne, selvom jeg gerne ville. Og det vil jeg.
Hvis bare jeg kunne holde op med at tro, kunne jeg slippe væk.
- Du må ikke slippe væk. - Allerhelst vil jeg bare falde i søvn.
Og ikke vågne op igen. Det er det at vågne, der gør ondt.
Øjeblikket, når man vågner af et virvar af drømme og tænker -
- at det måske ikke er sandt, at han måske ligger lige der.
Så vender man hovedet, og så er der ikke nogen.
- Jeg burde tilbyde dig at bo hos mig. - Nej, det vil jeg ikke.
Jeg er nok bare lidt bange.
- Fordi jeg er ulykkelig? - Ja.
Det skræmmer også mig.
Jeg havde lyst til at gøre det, skal du vide.
Det gør du ikke.
Jeg kan ikke love noget.
På det der skrækkelige advokatkontor...
Det var mit sidste forsøg.
Hvis du gjorde det, ville du sige det til mig først?
Det ved jeg ikke.
Ville du gerne have det?
- Det er mig, der skal rydde op efter dig. - Ja, det havde jeg ikke tænkt på.
Nej, der er noget andet, jeg vil sige.
Du skal vide, at jeg godt forstår.
Havde det nu været kræft -
- og du havde ulidelige smerter og var ved at dø, men alt for langsomt.
Så ville jeg ønske, at du gjorde en ende på det. Af kærlighed til dig.
Hvis dit liv gør så ondt, at du vil gøre en ende det, vil jeg ikke stå i vejen.
Af kærlighed til dig, men...
Fortæl mig det.
Lad det ikke komme som en overraskelse. Giv mig tid til at sige farvel.
Du må have oplevet nogle mørke stunder for at kunne sige det til mig.
Jeg kan ikke bede dig om at leve for min skyld.
Vi må alle bære vores egne byrder, men...
Du er som en opdagelsesrejsende, der er nået længere på din rejse.
Så hvis du giver op undervejs, ved jeg, at vejen er for svær og for lang.
Så ved jeg, at mørket vinder til slut.
Men hvis du fortsætter og holder ud -
- uanset hvor frygteligt det er -
- så ved jeg, at uanset, hvor svært det bliver -
- kan jeg stå det igennem, fordi det har du gjort før mig.
Min kære dreng.
Så voksen du er blevet.
- Det her er meget fornemt. - Jeg betaler.
Jeg ved ikke, hvad det betyder. Hvad er brandade? Hvad er kimchi?
- Tag lammet. - Burde jeg ikke være lidt mere dristig?
- To gange walisisk lam, tak. - Tak.
Hvordan har hun det?
Hun er begyndt som frivillig på noget, der hedder Vennelinjen.
For folk, som er nået til vejs ende.
Til vejs ende? Åh gud.
- Du skal ikke bekymre dig. - Eller føle mig skyldig?
Jeg tror ikke, nogen af os har så meget kontrol over livet, som vi foregiver.
Angela siger, at jeg burde være gået for længst.
- Hvorfor gjorde du det så ikke? - Det virkede utænkeligt. Burde jeg det?
Hvis det var din plan at forlade hende nu, burde du have gjort det før.
Jeg vidste det ikke.
Hvis jeg skulle bebrejde dig noget, ville det være det.
At du blev ved med at være sød og lod hende tro, at du var lykkelig.
At du ikke blev vred, når hun gik løs på dig, eller sagde, hvad du ville.
- At du ikke sagde, hvordan du havde det. - Du ved ikke, hvor svært det er.
- Gør jeg ikke? - Jeg tror, hun vidste det alligevel.
Det tror jeg ikke. Indtil den dag, du gik, troede hun, at I elskede hinanden.
Det er kompliceret.
Man kan godt elske en og samtidig have lyst til at forlade vedkommende.
Du siger, hun elskede mig, men det var ikke mig.
Det var en, hun fandt på, den Edward, som hun ville have.
Hun tilgav mig aldrig, at jeg ikke var ham. Det føltes altid, som om jeg -
- var forkert. Forkert, men uskyldig.
Nu føler jeg, jeg har gjort det rigtige, men jeg føler mig skyldig, fordi -
- jeg er lykkelig, og det er hun ikke. Det er min forbrydelse.
- Hvad er det? - Det er lammeindvolde.
Hvad?
Ja, fortsæt. Jeg lytter.
Det er i orden.
Det er derfor, vi er her.
Ikke nok med, at han skred på min fødselsdag -
- og tog den champagne, som jeg havde købt.
Han forlod mig til fordel for Jeffrey, der var den første kæreste, der forlod mig.
- Typisk mænd. - Hvad tænkte han dog på?
Mænd hverken tænker eller føler. De har ingen følelser.
Jeg lytter stadig.
Vennelinjen.
Ja.
Nej, jeg vil rigtig gerne høre.
Nå, klinten.
Alt det har jeg selv været igennem.
De ser lodrette ud, men der stikker noget ud, som man rammer, når man falder.
Nej, netop. Det er ikke retfærdigt.
Ved du, hvad der er endnu mere uretfærdigt? Hvis man tror det, jeg tror.
Hvis ens liv er så uudholdeligt, at man gør en ende på det, ender man i helvede.
Ja, ikke?
Min ven på telefonlinjen er bøsse.
Han er blevet forladt ligesom mig.
Så vi taler om, hvordan det er, og at mænd er nogle selviske svin.
Jeg har fortalt ham om dig. Han tror, du er bøsse.
- Jaså? - Det er du vel ikke?
Nej, faktisk ikke.
Du kunne benægte din sande natur.
- Vil du gerne have, at jeg er bøsse? - Kun, at du er lykkelig.
God hund. Lad os vise ham dit nye nummer.
Dø, Edward. Dø.
Er han ikke dygtig? Tænk, hvis jeg kunne få den rigtige Edward til at gøre det.
- Få ham til at dø? - Rulle lidt rundt på gulvet.
Min skønne dreng.
- Er hunden din mand eller din søn? - Hvorfor? Er du jaloux?
Det er meget bedre end for et par uger siden.
Hvad snakkede jeg om for et par uger siden?
- Alt det der om at slippe væk. - Nå ja.
Jeg er kommet videre siden da. Efter at have været ulykkelig noget tid -
- holder det op med at være interessant.
Sagde jeg, at jeg har taget antologien op igen?
Jeg har samlet digtene under nogle overskrifter.
"At føle sig ensom", "Når ens kære dør" og så videre.
Kun virkelig gode digte, naturligvis. Ikke noget anledningskort-vrøvl.
- "Skilsmisse." Den er stor. - "At føle sig uduelig" er kæmpestor.
Må jeg ...?
Hvad har du tænkt dig at gøre med dem?
Det er en slags trøstesystem. Hvis der sker en noget slemt, kan man slå det op.
Det er jeg med på. Men hvordan skal folk høre om det?
- Det bliver en bog, håber jeg. - Det burde være en hjemmeside.
Det passer perfekt til internettet. Man taster "ensom" i søgefeltet -
- og så er der et link til digte om ensomhed.
- Hvordan sker det? - Det er nemt. Det er mit job.
Det svære er det her, at opbygge databasen.
Det er ikke en database. Det er en antologi.
- Kan du udbygge den? - Vil du have mere?
- Meget mere. - Jeg kender flere digte, hvis det er det.
Hundredvis.
Hvad skal den hedde?
Jeg overvejer at kalde den: "Jeg har været her før."
Det er idéen. Andre har været igennem det samme før.
Jeg ved ikke hvorfor, men det er en trøst.
- Fordi de overlevede? - Nogle overlevede, andre gjorde ikke.
Det er første linje af et digt af Rossetti.
Kender du det? Skal jeg recitere det for dig?
Ja, gerne.
Jeg har været her før,
Hvornår og hvordan ved jeg ikke:
Jeg kender græsset uden for døren,
Den stærke, søde duft.
Den stille susen, og lyset langs havets bred.
Du har været min før,
Hvor længe siden ved jeg måske ikke:
Men netop da du vendte dig og fulgte svalens flugt,
Faldt et slør,
Og jeg forstod alt fra fordums tid.
Er dette sket før?
Og skal ikke denne tidens hvirvelstrøm give nyt liv
Til kærligheden i vore liv og trodse døden,
Og dag og nat forene os igen?
Edward.
- Hvor er her kedeligt. - Hvad laver du her?
- Er det virkelig sådan, du vil leve? - Det her er Angelas hus.
Ja, Angela.
- Hvor er hun? - Jeg vil ikke skændes.
Nej, jeg vil heller ikke skændes.
Jeg kom for at give dig dem her.
Men du vil måske ikke have dem længere.
Har du altid ønsket dig at leve sådan her?
Hvorfor sagde du ikke noget?
Alle de år med mig må føles som et andet liv på en anden planet.
Vi var da gift, ikke? På den anden planet?
Og nu lever du et helt andet liv.
- Du må være Angela. - Ja, det stemmer.
Hun gik bare ind.
Jeg troede nok ikke på, at du eksisterede i virkeligheden.
Vil du ikke sidde?
Nej, jeg bliver her ikke.
Hvad tænkte du egentlig på? Hvad gav dig ret til det?
- Nu er det nok. - Jeg kan tale for mig selv.
Jeg tror...
Min tanke var, at der var tre ulykkelige mennesker.
Nu er der kun ét.
Okay, jeg forstår.
Grace... Grace.
Kan vi ikke...
Kan vi ikke være venner?
Venner?
Nej, det tror jeg ikke.
Det stod på for længe, ikke sandt?
Jeg ville ønske...
- At vi aldrig havde mødt hinanden? - Nej!
Det gør jeg. Jeg ville ønske, at vi aldrig havde mødt hinanden.
Gid jeg aldrig havde elsket dig. Men det gjorde vi, og det gør jeg.
Det gjorde jeg.
Og nu må jeg prøve at give slip.
Tænk ikke ilde om mig.
Jeg prøver ikke at tænke på dig overhovedet.
Jeg er ved at blive god til det om dagen. Men om natten drømmer jeg om dig.
Ja, er det ikke uretfærdigt?
Den hedder altså "Jeg har været her før."
Man skriver her i søgefeltet.
Kærlighed, liv eller død. Så viser det sig, at nogen har tænkt på det før.
Man er ikke alene. Så måske kan man klare sig igennem.
- Ja, hvordan klarer man sig igennem? - Du søger på håb.
Vi har "Håb".
Say not the struggle nought availeth
Det er min mors yndlingsdigt.
Sig ikke, at striden intet nytter,
At anstrengelsen og smerten er forgæves,
At fjenden ikke svækkes eller taber,
Og at alt forbliver, som det var.
For skønt de trætte bølger forgæves bryder,
Og ikke synes at vinde en tomme,
Langt borte gennem vig og bugt,
Strømmer havet stille ind.
Og ikke blot gennem østvendte vinduer,
Når dagen gryr, trænger lyset ind.
Foran os stiger solen langsomt op,
Men mod vest, se, er landet lyst.
I starten troede jeg, at jeg kunne redde dig.
Men til sidst er det eneste, jeg kan gøre, at hædre dig.
Min mor, den første blandt kvinder.
Min varme og min trøst.
Mit helle, min stolthed.
Du er den, jeg vil glæde.
Du er den, jeg ønsker skal prise mig.
Min far, den første blandt mænd.
Min lærer og min dommer.
Den mand, jeg ved, jeg skal blive til.
I bliver ældre nu. I går foran mig, som I altid vil gøre.
For altid længere nede af vejen.
Tilgiv mig, at jeg forventede, at I altid var stærke.
Tilgiv mig, at jeg var bange for, at I blev ulykkelige.
Som I lider, skal jeg lide.
Som I holder ud, skal jeg holde ud.
Tag mig i hånden og gå den gamle tur en sidste gang.
Og giv så slip på mig.
Tekster: Claus Andersen sdimedia
Ansvarlig udgiver: Michael Porseryd SF Studios