Kun olin lapsi, kävimme Hope Gap -poukamassa.
Laskuveden aikaan vesi jäi rantakallioille pieniin lammikoihin.
Altaissa oli pieniä merieläimiä.
Äiti istui kallioilla ja odotti, kun tutkin ne kaikki.
En ikinä pohtinut, mitä hän ajatteli.
Tai oliko hän onnellinen.
Eihän niin tehdä.
- Ilon yksinäinen sykäys, Gary? - Mitä? Hei, Grace.
- Se on runo. W.B. Yeats. - Sinä ja runosi, Grace.
Ei laki, velvollisuus mua sotaan kutsuneet
Ei virkamies, ei joukko hurraava
Ilon yksinäinen sykäys
Mut taivaiden myllerrykseen ajoi
Paskat!
Kaiken punnitsin, kaikesta tilin tein
Päivät tulevat turhaan lähestyi
Ja menneet turhaan askelta painoi
Ne punnitsin tätä elämää, kuolemaa vastaan
- Hyvä päivä? - Ei kovin erikoinen.
"Entä sinun päiväsi, Grace?"
Mitä? Jaha.
Kävelin reittiämme Hope Gapiin.
En ole käynyt siellä aikoihin. Muistatko, miten Jamie rakasti sitä?
Tietenkin.
Toisinaan kaipaan häntä valtavasti.
- Teitkö minulle kupin teetä? - Luulin, että sinulla oli jo.
Se on kylmää.
Miksi juot aina vain puolet teestäsi?
Ihmettelen samaa. Ehkä en halua minkään loppuvan.
- Olet ikijatkaja. - Olenko?
- Oletko sinä päättäjä? - Jossain määrin.
Voiko asioita päättää jossain määrin? En tiedä.
- Kunpa Jamie tulisi käymään. - Hänellä on oma elämänsä.
Tietenkin on, mutta miksemme ole osa sitä?
- Kirjoitatko Wikipediaan? - Kirjoitan.
- Sitä et ikinä saa päätökseen. - Ei Wikipediaa voi saada valmiiksi.
Napoleon ylitti Niemenjoen 450 000 miestä mukanaan.
Alle 20 000 heistä palasi kotiin.
Yllättävän moni upseeri piti päiväkirjaa.
Yli 150 niistä on säilynyt.
Se on hämmästyttävää, sillä he perääntyivät kurjissa oloissa.
"Kun miehet tuupertuivat jäätävässä kylmyydessä -
- heidän toverinsa riisuivat heidät alasti -
- ja jättivät heidät lumeen henkitoreissaan."
Se oli eräänlainen selviytymisstrategia.
Ihmiset voivat olla julmia ääritilanteissa.
Voiko heitä syyttää? Olisimmeko itse toimineet paremmin?
Robbie?
- En olisi riisunut heitä. - Vaan jättänyt kuolemaan pukeissa?
- Niin. - Myötätunnosta vai häveliäisyydestä?
Ihmisiä on vaikea riisua.
Niin on.
Viime kerrasta on aikaa, ja minä tuumin...
Kiitos, Jamie. Oletko varma, että se onnistuu?
Grace ilahtuu tulostasi valtavasti.
Lounaan jälkeen lauantaina.
Kun sotilaat haavoittuivat tai eivät kyenneet kävelemään -
- muut määrättiin kuljettamaan heitä kärryissä.
Se hidasti kärryjen etenemistä kohti Smolenskia.
Kärryjen kuljettajat etsivät erityisen mutaista maata -
- ja ajoivat nopeasti sen yli, jotta haavoittuneet putosivat kärryistä -
- kenenkään huomaamatta.
Jäätyään yksin tielle he jäätyivät kuoliaiksi.
Sitä päätettiin pitää vahinkona.
Kukaan ei vilkaissut taakseen.
Jo ennen olen tästä käynyt.
Mitä sanoit?
Antologiani. Voisin nimetä sen niin.
Koimmepa mitä vain, joku on jo kokenut sen. Pukenut sen sanoiksi.
Se on Rossettin runon ensimmäinen rivi.
"Jo ennen olen tästä käynyt."
- Jamie tulee viikonloppuna. - Tuleeko?
Lounaan jälkeen lauantaina.
- Miten sinä sen tiedät? - Puhuimme puhelimessa.
- Soittiko hän sinulle? Miksi? - Kertoakseen tulostaan.
- Miksi hän soitti sinulle? - En tiedä. Hän soittaa joskus.
Soittaako?
Koska hän kävi viimeksi kotona? Huhtikuussako?
Hänellä on oma elämänsä.
Hei, tässä Callie. En voi vastata -
- mutta jätä viesti, niin soitan takaisin.
Hei, Callie. Jamie tässä. Olen viikonlopun muualla.
Palaan kuudelta sunnuntaina. Olisi mukava nähdä sinua.
Selvä. Hei sitten.
"Hei, muukalainen. Hei, äiti."
- Hei, muukalainen. - Hei, äiti.
- Isä. - Jamie, Jamie...
- Kiitos, kun tulit. Miten matka meni? - Hyvin. Juna lähti kello 15:36.
- Ehdin tuskin vaihtaa Lewesissa. - Junat ovat niin epäluotettavia.
Vien tavarani yläkertaan.
- Mahtaako hän olla onnellinen? - Hän viihtyy kyllä asunnossaan.
Viihtyykö? Aivan yksin?
Onhan se totta. Mutta hän elää, kuten haluaa.
Ei tiskejä. Yksi lautanen on helppo pitää puhtaana.
Maito ei lopu, koska hän on ainoa, joka sitä käyttää.
Pikkujuttuja, mutta niillä on arvonsa.
Kuulostat kateelliselta. Ei se tee hyvää kellekään.
Piilotella kolossaan, pitää kaikki ennallaan.
- Jamie, viivytkö vielä kauan? - En.
- Sytytetään kynttilöitä Jamien kunniaksi. - Miksei.
Ensi viikolla olemme olleet naimisissa 29 vuotta.
Niinhän se taitaa olla.
- Oletko suunnitellut jotain? - Miten niin?
- Menemmekö illalliselle? - Jos haluat.
- En halua. - Etkö? Ei mennä sitten.
- Luojan tähden, Edward. - Sanoinko jotain hassua?
Kysyn: "Menemmekö illalliselle?" Vastaat: "Jos haluat."
Minä sanon ei, ja sinä sanot, ettemme mene.
Tietenkin haluan illalliselle. Siksi ehdotin sitä.
- Miksi sanoit, ettet halua? - En halua tehdä sitä, koska itse haluan.
Vaan siksi, että sinä haluat.
- Haluatko sinä? - Haluan.
Varaatko pöydän jostain? Ei viimevuotisesta paikasta.
Ehkä on parasta, että sinä varaat pöydän.
Täytyykö minun tehdä kaikki?
- Tuletko aamulla messuun? - Tiedät, etten käy enää kirkossa.
- Lakkasitko uskomasta Jumalaan? - Enemmän tai vähemmän.
Miksi? Koska maailmassa on niin paljon kärsimystä?
Kyllä, osittain.
Etkö ymmärrä? Juuri siksi Jumalan täytyy olla olemassa.
Muuten emme kestäisi. Edward, selitä, miksi Jumala sallii kärsimyksen.
No... On kyse vapaasta tahdosta.
- Jamie tietää. - Ei. Selitä.
- Kyllä minä tiedän perustelusi. - Jos ymmärtäisit ne, uskoisit vielä.
Maailma on pelottava paikka, jossa tapahtuu epäoikeudenmukaisuuksia.
Sillä ei ole tarkoitusta, ja lopuksi me kaikki kuolemme.
Emme kestä sitä, joten keksimme lohduksemme Jumalan ja taivaan.
Kyllä niin saa tehdä, mutta Jumala on silti valetta.
Olet väärässä. Kerro hänelle, Edward.
- Mitä? - Että Jumala on olemassa.
Ei sellaista voi sanoa.
Ei Jumala ole tietoisku, vaan...
vakaumus. Se on kuin rakkaus. Ei sitä kerrota, vaan tunnetaan.
Naulan kantaan. Juuri niin se on.
- Kahvia? - Se maistuisi.
- En kestä ajatella, että olet onneton. - En olekaan. Voin ihan hyvin.
- Olet aivan yksin. - Pärjään kyllä, äiti.
- Se ei ole sama kuin onnellinen. - Kuka on onnellinen? Pärjääminen riittää.
Me olemme onnellisia, emmekö olekin, Edward?
Kyllä me pärjäämme.
Toivottavasti ette pahastu, mutta minun täytyy vielä tehdä töitä.
Totta kai, kulta.
En taida ehtiä aamulla kirkkoon. Esseet täytyy arvostella.
Haluaisin hoitaa sen, kun olen vielä pirteä.
Olemmehan me onnellisia, vai mitä?
- Miksemme olisi? - Joskus tuntuu siltä, ettemme puhu.
- Mitä tarkoitat puhumisella? - Niin kuin ihmiset puhuvat.
Kuin taikaa, vai mitä?
Huomaatko? Me emme puhu.
Mitä?
Minä sanon asioita. Mikset sinä sano jotain?
- Mitä pitäisi sanoa? - Mitä vain mieleesi juolahtaa.
Silminnäkijätarinat Napoleonin perääntymisestä ovat kiehtovia.
Ei tuo ole puhetta, vaan Wikipediaa. Tarkoitan, että me kaksi puhumme.
Tätäkö sinä tahdot?
En.
- Mitä sitten tahdot? - Tiedän, että käyn joskus hermoillesi.
- Mutta miltä sinusta tuntuu? - Minkä suhteen?
Mikä tekisi sinusta onnellisemman?
- Se, että sinä olisit onnellisempi. - Ei, puhu itsestäsi.
- En halua mitään erityistä. - Jotain sinä haluat.
Onko jotain, mitä meillä voisi olla, mutta ei ole?
- On. - Mitä?
En osaa selittää sitä.
Ajattele jotain sanaa. Ihan mitä sanaa tahansa.
- Aurinkoinen. Se on vain yksi sana. - Sano lisää.
En halua tehdä tätä. Pahennan vain tilannetta.
- Kaikki, mitä sanon, on väärin. - Ei, jos puhut totta.
Tai en sano riittävästi. Haluat jotain, mitä en voi tarjota.
Mitä?
Minusta tuntuu, että olen aina väärässä.
Vähät siitä. Haluan vain, että olet läsnä.
- Minä olen. - Etpäs ole.
Ikään kuin olisit hiipinyt pakoon, kun silmäni vältti.
- Mitä sinä teet? - Otan aamupalatarvikkeet esiin.
Laske se alas.
Katso minua.
Sanoit, että rakkaus tunnetaan, mutta et koskaan sano sitä.
Se on vain olemassa.
Mutta auta minua. Sano se.
En voi. Ei se merkitse mitään, koska sanoisin sen käskystä.
- Ei se haittaa. Sano se! - Miksi etsit kaikesta ongelmia?
Ei tämä edes liity minuun. Vika on sinussa.
Älä sano noin enää ikinä. Olet osa tätä, halusitpa tai et.
Tee jotain. Sano jotain.
Jos vihaat minua, sano se. Tai jos haluat jättää tai tappaa minut.
Sano jotain todellista.
Olen väsynyt. Tahdon mennä nukkumaan.
Puhutaan tästä aamulla.
- Mitä tapahtui? - Minä tein sen.
Aloitko taas repiä häntä?
- Hänen pitäisi lyödä takaisin. - Haluatko tapella?
Haluan reaktion. Aidon avioliiton.
Mitä hän oikein pelkää? Miksi hän pakenee luotani?
- Koska alat repiä häntä. - Enpäs!
- Äsken kyllä löin häntä. - Äiti...
Mitä muutakaan voin? Miten saan hänet ymmärtämään?
Ehkä hän tokenee, jos annan hänelle kunnon shokin.
Lyömisestä ei ainakaan ole apua.
- Mitä minun pitäisi tehdä? - Olla hänelle kiltimpi.
Kiltimpi?
- Kuulostat Edwardilta. - Lakkaa repimästä häntä.
- Sanoit sen jo. - Mutta et kuuntele!
Olemmehan nähneet, miten onnistunut rakkauselämäsi on.
Anteeksi, kulta. Anna anteeksi.
- En tarkoittanut sitä. - Et tiedä mitään rakkauselämästäni.
Enkö? Onko sinulla salainen vaimo?
- Salaisia lapsia? - Ei rakkauselämään tarvita perhettä.
Mutta on outoa, että asut vielä yksin, eikö totta?
- Monet asuvat yksin. - Edward kadehtii sinua.
Hän asuisi mielellään asunnossasi ja noudattaisi rutiinejaan joka päivä.
Juuri siltä minä hänet pelastin.
- Älä yritä pelastaa minua. - Olen huolissani sinusta.
Minä olen huolissani teistä.
Miksi? Koska me kinaamme aina välillä?
- Yritän pysyä poissa tulilinjalta. - Kai tiedät, että rakastan häntä?
- Vaikka riitelemmekin välillä. - Ja viskotte aamupalavärkit lattialle.
Mikä kaadoin pöydän. Oli tehtävä jotain.
- Luulin, että heitit niillä isää. - En tekisi niin. En aterimilla.
Mikä helpotus.
Olisin kyllä siivonnut kaiken.
Nyt se on tehty.
Kiitos, kulta.
- Kiitos. - Nähdään aamulla.
Taidan mennä aikaiseen messuun. Herätänkö sinut?
Älä. Anna minun nukkua.
Kuten haluat, kulta. Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Kunnia Jumalalle korkeuksissa -
- ja maassa rauha niillä, jotka häntä rakastavat.
Me rukoilemme sinua, siunaamme sinua -
- me palvomme sinua, kunnioitamme sinua -
- ja kiitämme sinua suuresta armostasi.
Herramme, taivaallinen valtias, kaippivoipainen Jumala.
Jumalan ainoa poika, Jeesus Kristus.
Jumalan karitsa, Jumalan ainoa poika.
- joka pois otat maailman synnin, armahda meitä.
Armahda meitä.
Koska sinun täytyy lähteä?
Lounaan jälkeen.
Heti lounaan jälkeen?
Kolmen maissa.
- Etkö voisi viipyä vähän kauemmin? - En mielelläni. Miten niin?
No, koska... Tilanne alkaa kärjistyä.
- Gracelle olisi parempi, jos jäisit. - "Tilanne kärjistyy"?
Kuulit kai riitamme eilisiltana.
Eihän teillä ole sellaista ihan jatkuvasti?
- Ei... Ei. - Miksi olisi parempi, että jäisin?
Aion lähteä.
En osaa tehdä Gracea onnelliseksi. Olen yrittänyt, mutta olen väärä ihminen.
Lisäksi...
Kuulostipa se miten typerältä hyvänsä... Olen rakastunut.
- Mitä? - En minäkään osannut odottaa sitä.
- Hyvä luoja. Miten niin saattoi käydä? - Hänen nimensä on Angela.
Hänen poikansa on oppilaani. Pojalla oli ongelmia, joten autoin häntä.
Hyvä luoja!
Anteeksi, en tarkoittanut sitä. Mutta... entä äiti?
Hän pärjää paremmin ilman minua.
En anna hänelle sitä, mitä hän haluaa.
Tajusin sen vasta tutustuttuani Angelaan.
Angelan kanssa on helppoa. Luonteeni tuntuu sopivan hänelle.
Gracen kanssa osaan vain tehdä väärin.
Olen hermostunut ja kömpelö Minä...
Minä käyn hänen hermoilleen.
- Tietääkö äiti jotain? - Ei Angelasta.
- Tämä tulee siis täytenä yllätyksenä. - Ei aivan täytenä yllätyksenä.
Tilanne on vain pahentunut. Hänkin on puhunut erosta.
Ei hän tarkoita sitä. Hänestä tuntuu, että avioliittonne ei ole täysin aito.
- Hän voi olla oikeassa. - Ei hän halua olla oikeassa.
Siksi toivoin, että jäisit pidemmäksi aikaa.
Entä, jos muutat mieltäsi?
- Kaikki on mennyt liian pitkälle. - Hyvä luoja.
Onhan hänellä vielä sinut.
Anteeksi...
En tiedä, pystynkö tähän.
Minun täytyy kertoa hänelle pian.
Aiotko muuttaa pois?
- Aion. - Koska?
Aioin tehdä sen pian. Hyvin pian.
- Et kai sentään tänään? - Angela ajatteli... Miksi viivytellä?
Et voi tehdä sitä. Sinun on kerrottava äidille hellävaraisemmin.
Miten ihmeessä?
Hän palaa pian kirkosta. Kerron hänelle sitten ja... lähden.
Voit olla hetken hänen luonaan ja päästä silti lähtemään neljältä.
Tiedän, että junat voivat olla sunnuntaisin hyvin hitaita.
Tämänkö vuoksi pyysit minua käymään?
- Oletko pakannut laukkusi? - Vain välttämättömimmät tavarat.
Se on siis jo tapahtunut.
Kuinka kauan siinä kestää? En halua olla täällä silloin.
Tarvitsen puoli tuntia.
Puoli tuntia siis.
No niin.
- Eikö Jamie ole vielä jalkeilla? - Hän lähti kävelylle.
Kävelylle? Yksinkö? Hän ei lähde ikinä yksin kävelylle.
- Kuppi teetä, paahtoleipää? - Kyllä, kiitos.
Tiedäthän, miten messussa sanotaan: "Herra meitä armahda."
Aloin laskea. Pyysimme armoa 17 kertaa.
Yhdeksän kertaa yksin Kyrien aikana -
- kolmesti Agnus Dein aikana ja välillä missä sattuu.
Moisella armon rukoilemisella voi olla hypnoottinen vaikutus.
Pian sitä alkaa ajatella, että armo voi olla tarpeen.
Tiedän, että alan välillä repiä sinua. Yritän lopettaa sen.
Haluan vain vakuutuksen rakkaudestasi.
Vai niin.
Vain jotta tiedän, että kuljemme tätä tietä rinnakkain.
Ei se oikein toimi, vai miten?
- Mitä sanoit? - Ei se oikein toimi.
Luojan kiitos! Tajuathan sinä sen.
- Mitä meille on tapahtunut? - Luulen, että osuit oikeaan.
Olen paennut sinua ja vältellyt asioita.
Luojan kiitos. Myönnät sen viimeinkin.
Kai minusta on tuntunut, etten...
voi antaa sinulle sitä, mitä tarvitset, joten olen melko hyödytön.
Ainakin sinulle.
Käyn hermoillesi ja teen asiat väärin.
Minulle tulee siitä...
typerä olo, joten en puhu asiasta. Ja se vain pahentaa tilannetta.
Luojan kiitos. Sinä ymmärrät. Olen rukoillut tätä.
Olemme erilaiset ihmiset. Ehkä emme vain sovi yhteen.
Pötyä. Jos ymmärrämme toisiamme ja olemme rehellisiä.
Jos haluamme, että suhde toimii, se toimii kyllä.
- En tiedä, haluanko minä. - Sinun on pakko.
Avioliitto toimii vain, koska molemmat haluavat sen toimivan.
- En ole varma, että haluan sitä. - Että avioliittomme toimii?
Kuuntele, Edward. Tämä on kamalan tärkeää.
Avioliitto vaatii tahtoa, tai se kuolee. Mikään muu ei kelpaa.
- Joko se elää tai on kuollut. - Entä jos se on kuollut?
Sitten lähdemme eri teille. Ei kukaan voi elää kuolleessa avioliitossa.
Ehkä meidän pitäisi tehdä niin. Lähteä omille teillemme.
Ei avioliittomme ole kuollut. Onko sinusta?
Minusta ei. Minulle se ei ole kuollut.
Olen vaimosi, sinä olet mieheni. Voit sanoa minulle mitä tahansa.
Minä haluan... lähteä.
- Lähteä? - Niin.
Mihin menisit?
On eräs toinen.
Toinen?
Anna anteeksi.
Miten sinulla voi olla joku toinen? Mikä toinen?
Erään oppilaani äiti. Et tunne häntä.
Oppilaasi äiti? Mitä...
Hänen nimensä on Angela Walker.
Ei niin pitänyt käydä. Se oli vahinko, mutta...
niin kävi.
Vahinko? Miten sellaista voi tapahtua vahingossa?
Tapasin hänet keskustellakseni hänen poikansa ongelmista.
Hän kertoi kotitilanteestaan. Pojan isä jätti heidät vuosi sitten.
Hän liikuttui...
kovasti. Sanoin, mitä voin ja...
Niin meistä tuli läheiset.
Tuli läheiset? Miten läheiset?
Ei, en halua kuulla sitä.
Milloin tämä vahinko tapahtui?
- Noin vuosi sitten. - Vuosi sitten?
Ja jatkoit elämää tavalliseen tapaan?
- Olisi pitänyt kertoa jo aiemmin. - Mutta... ei se ole vahinko.
Sinä teet niin.
Ei sinun tarvitse tehdä niin.
- Voit lopettaa. - Anteeksi, mutta en voi.
Et sinä ole vapaa.
Etkö ymmärrä sitä?
Hän menetti miehensä, mutta ei hän saa viedä minun omaani.
Edward, tämä on naurettavaa.
Yritätkö vain säikäyttää minut paremmille tavoille?
En.
- Tietääkö Jamie tästä? - Kerroin hänelle jotain aamiaisella.
- Kerroitko Jamielle? - Ymmärrän, että tämä on shokki.
Tajuat kyllä vielä, että näin on parasta.
- Parasta? - En minä sovi sinulle, Grace.
En anna sinulle sitä, mitä haluat.
Et anna minulle sitä, koska et edes yritä.
Yrität livahtaa pakoon, mutten päästä sinua pois.
Anteeksi. Minä...
- Olen tehnyt päätökseni. - Sitten saat perua sen.
Päätöksesi koskee minua. Mielipiteeni täytyy ottaa huomioon.
- Älä tee näin. Pahennat vain asioita. - Et voi vain lähteä 29 vuoden jälkeen.
- Sinun täytyy yrittää. - Minä olen yrittänyt. 29 vuoden ajan.
Etpäs. Älä sano niin. Et tarkoita sitä.
Ei.
En minä tarkoita sitä, mutta...
Tiedät, millaista meillä on ollut.
Kuuntele, Edward.
Meillä oli Tonbridge.
Me...
Kun Jamie oli pieni.
Vietimme Tonbridgessä hyviä vuosia.
Et voi viedä kaikkea. Et saa. Teet minusta lopun.
Kun Jamie oli pieni... Ne olivat hyviä vuosia.
Tule tänne, rakas.
Hyvä on.
Sinä voitat. Olen pahoillani.
En enää ala repiä sinua. Mutta älä jätä minua.
- Tiedät, ettei se toimi. - Toimiipas.
Haluan vain tilaisuuden korjata asiat. Onhan se oikeudenmukaista?
Olet sen minulle velkaa. Istu syömään aamupalasi.
Söin jo.
Minä tässä.
Olen tulossa.
Ei kai hän lähde? Hän yrittää vain säikäyttää minut.
- Kyllä hän taitaa lähteä. - Voisitko sanoa jotain muuta?
- En tiedä, mitä sanoa. - Sano, että voin vielä tehdä jotain.
Rakkaani. Sano, mitä minun pitää tehdä, niin teen sen sinun takiasi.
Anteeksi. Tokenen kyllä pian.
Suuri osa maata saa nauttia auringonpaisteesta.
Lehteviä, vihreitä läiskiä.
Lumoavia sinisen sävyjä.
Vuoria, laaksoja...
jokia ja puroja.
Maaseutumme on täynnä upeita, tutkimattomia maisemia.
En halua, että joku korjaa asiat. Haluan, että joku kuuntelee.
Kuten sinä kuuntelet nyt. Olet hyvin epätyypillinen mies, Jamie.
Aperol Spritz Jessille. Brooklyn Amber Jamielle.
- Kippis. - Kippis.
Miten Kellyn kanssa menee?
Callien. Ei kovin hyvin.
Hän käyttäytyy välttelevästi.
- Välttelevästi? Se ei ole hyvä. - Mitä se tarkoittaa?
Ettei häntä näy. Ansaitset parempaa.
- Kunpa vain. - Saanko antaa sinulle neuvon?
Toisinaan saatat vaikuttaa...
saavuttamattomalta. Sulkeutuneelta. Mistä se johtuu?
Olen väsynyt. Äidillä on vaikeaa, joten käyn hänen luonaan viikonloppuisin.
Jos isä jättäisi äidin, tekisin hänestä selvää.
- Se ei tullut mieleen. - Mutta Kellystä...
Calliesta.
Ehkä...
Ehkä et ollut tarpeeksi hänen tukenaan.
- Koska tapasit hänet viimeksi? - Sunnuntaina.
- Miten hän voi? - Ei kovin hyvin.
- Tietääkö hän tapaamisestamme? - Ei, mutta hänellä oli sinulle viesti.
Olet kuulemma hänelle velkaa vielä yhden tilaisuuden.
Teit tämän täysin yllättäen puhumatta siitä hänen kanssaan.
- Tiedät varmasti. - Tiedän.
Hän haluaa, että muutat kokeeksi kotiin. Jos se ei onnistu...
Se ei onnistu. En muuta takaisin.
Teen kaikkeni auttaakseni, mutten muuta takaisin. Olen pahoillani.
- Selvä. - Haluatko kupillisen teetä...
- tai jäätelön? - Ei, kiitos.
Taidan ostaa suklaatuutin. Rannalla sitä tekee aina mieli.
Tuollainen, kiitos.
- Kaksi puntaa. - Kaksi puntaa? Ihanko totta?
Kiitos.
- En kanna enää käteistä mukanani. - Mikset?
Maksuun ei enää tarvita kosketusta.
"Ei tarvita enää kosketusta." No, sinäpä sen sanoit.
En todella tiedä, miten äiti selviää tästä.
Olemme Angelan kanssa molemmat sitä mieltä, että mitä vähemmän...
yhteyttä pidän, sitä nopeammin hän voi jatkaa elämäänsä.
Se ei kuitenkaan tarkoita, etten tekisi kaikkeani auttaakseni häntä.
Mutta juuri sitä en tajua.
Tunnuit välittävän hänestä valtavasti, ja nyt... et enää välitäkään.
Niin, sitä on hiukan...
hankala selittää.
- Kai sinä joskus välitit hänestä? - Totta kai.
Luulin aina, että olit ylpeä hänestä.
Hän on omalla tavallaan erinomaisen upea.
Alussa olin kai häikäistynyt hänestä.
Hän oli häikäisevä.
Kaikissa vanhoissa valokuvissa te näytätte onnellisilta.
Te olitte onnellisia.
Kai me olimme. Ja sitten...
emme enää olleet.
Tiedätkö, millä nimellä hän kutsuu Wiki-kirjoitteluani?
Tiedän.
Jos Wikipedia-artikkeliin tulee virhe, sen voi "kääntää".
Täytyy vain klikata "Historiaa" ja sitten "Peru".
Isä...
Vaihdoin muuten puhelinnumeroni. Minun oli pakko.
- Soitteliko hän sinulle? - Joka päivä.
- Mitä hän sanoi? - Ei mitään. Hän ei puhunut.
- Tunnistin hänen hengityksensä. - Tunnistit hänen...
- Saat uuden numeroni, jos... - Tekstaa se minulle.
- Ethän sinä... - En.
Hyvä.
Minun täytyy lähteä. Äiti varmasti odottaa jo.
No, tuota...
Ollaan yhteydessä.
Äiti?
Kauanko olet istunut siinä?
Ei aavistustakaan.
- Aivan kuten Edward. - Mitä?
- Laitat teetä välttääksesi keskustelun. - Keskustellaan teen ääressä.
Sinä tapasit hänet.
Oliko hän yksin vai sen naisen kanssa?
Yksin. En ole tavannut naista. Tiedäthän sinä sen.
- Kerroitko terveiseni? - Kerroin.
- Hän ei voi kuulemma palata. - Hän ei halua.
- Mikä tämä on? - Miltä se näyttää?
Ja veitsilaatikossa. Ja puhelinlehtiön päällä.
Ja...
- Ja hänen takkinsa taskussa. - Miksi?
En tiedä. Varmaankin siksi...
Kun kirjoitin ja kätkin niitä paikkoihin, joista hän voisi löytää ne -
- aloin kai uskoa, että niin voisi oikeasti tapahtua.
Että hän voisi palata.
Ja sitten...
kun hän löytäisi lappuni...
hän ei lähtisi enää luotani.
- Sanoiko hän, ettei aio palata? - Sanoi.
- Ja mitä sinä siihen sanoit? - Mitä voisin sanoa?
"Senkin paskiainen, murhaaja, senkin kodin hajottaja."
- En sanonut niin. - Mikset?
- Onko hänellä sinusta oikeus tähän? - En minä voi sitä päättää.
Miksi et? Jos näkisit miehen hakkaavan naista kuoliaaksi kadulla -
- jatkaisitko vain matkaasi?
- Ei tämä ole sellaista. - Tämä on murha, Jamie.
Älä kuvittele muuta, vaikka verta ei näykään.
Hän murhaa avioliiton. Se ei vuoda verta, mutta murha se on yhtä kaikki.
- Ei tuollainen puhe auta. - Millainen puhe sitten auttaa?
Avioliittoja kariutuu alati, ja meidän täytyy elää sen kanssa.
Mitä sinä horiset? Lapset näkevät nälkää, mutta ei se ole hyväksyttävää.
- Mutta elämme sen kanssa. - En, jos se olisit sinä.
Jos näkisit nälkää, nääntyisin mieluummin itse.
- Epäiletkö sitä? - En.
Tämä on minun avioliittoni, ja teen kaikkeni pelastaakseni sen.
Ja pyydän sinua auttamaan.
Noin hän tekee. Ei hän kykene katsomaan minua.
En minä ole isä.
Pakenet luotani, aivan kuten hänkin.
Hän tosiaan pakeni luotani.
Katosi noin vain kulman taakse.
Typerän matkalaukkunsa kanssa. Onko sinulla matkalaukku?
- Minähän olen tässä. - Mutta haluat paeta täältä.
- Olen oikeassa, vai mitä? - En pysty.
Mikset? Ettei minulle tapahdu mitään? Kärsitkö tunnontuskista?
Ei minulle tapahdu mitään. Juuri sitä en kestä.
- Mitään ei enää tapahdu, kun on yksin. - Kunpa et istuisi vain sisällä.
Pitäisikö minun käydä ulkona? Liittyä lukupiiriin?
Onhan se parempaa kuin kököttää portaissa. Mitä se oli?
Olin menossa ylös tai tulossa alas. En muista enää.
Ajattelin vain: "Mitä järkeä tässä on? Voin yhtä hyvin jäädä tähän."
Jotta näet ovelle.
Olipa nokkela huomio, Jamie.
Siksikö et käy missään?
Koska uskot, että hän saattaa tulla tuosta ovesta?
- Saattaahan hän tehdä niin. - Äiti...
Tule. Mennään johonkin.
Hän sanoi päättäneensä, että saat pitää talon.
Vai niin.
- Kai sen pitäisi korjata kaikki. - Hän haluaa auttaa.
Sanoiko hän sinulle, että saan talon? Minulle hän ei sanonut mitään.
- Hän halusi, että kerron sinulle. - Vähät siitä!
Jos hän haluaa järjestää asioitani, hän saa puhua kanssani.
Hän ei saa käyttää sinua juoksupoikanaan.
En voi sietää sitä, miten hän tekee kaikkea kysymättä minulta.
- Miksei se toimi? - Hän vaihtoi numeronsa.
Vaihtoi numeronsa?
Onko hänellä siis uusi numero? Onko sinulla sitä?
Ei.
Älä ole typerä. Tietenkin sinulla on. Huomaan aina, kun valehtelet.
- En voi antaa sitä sinulle. - Mikset?
- Isä kielsi. - Ja minä pyydän antamaan sen.
- Miksi sinun pitää aina voittaa? - Voittaa? Voitanko minä aina?
Olisi huono idea antaa numero sinulle.
Et sinä voi sitä päättää, kuten itse sanoit.
Olen aikuinen, en rikollinen tai hullu. Haluan ottaa yhteyttä mieheeni.
Ei.
On parasta, että lähdet. Niinhän sinä tahdot tehdä.
Et voi auttaa, joten voit lähteä. Olet hyödytön. Menit hänen puolelleen.
Jätit minut jo. Olen mieluummin kokonaan yksin -
- kuin kestän sääliäsi ja holhoustasi.
- Miksi teet näin? - En ole tehnyt mitään.
Hänhän jätti minut. Sano se hänelle.
- En voi tuoda häntä takaisin. - Et tiedä sitä. Oletko yrittänyt?
Tapaat häntä jatkuvasti. Hän luulee saaneensa hyväksyntäsi.
Äiti, hän on rakastunut!
Oletko kuollut?
Olen.
Miltä tuonpuoleinen näyttää?
Ei kuoleman jälkeen ole mitään.
Sinun täytyy päästä sokerihumalaan.
Virtaako elämä takaisin sinuun?
- Voisin syöttää tällaisen äidilleni. - Onko hän edelleen huonossa jamassa?
Isäsi toimi väärin.
Hän ei ollut onnellinen. Kyllä minä tiesin sen.
- Kai he rakastivat toisiaan joskus. - Kyllä, kauan sitten.
Tapasimme tehdä yhden jutun, kun olin pieni.
Seisoimme rivissä.
Minä olin keskellä. Äiti tarttui yhteen ja isä toiseen käteeni.
Sitten he heilauttivat minua välissään.
Kaikki äidit ja isät tekevät niin.
He heiluttavat lapsiaan välissään.
- Anteeksi. - Jamie...
Itken vain itseni takia. En piittaa muista tarpeeksi.
Ei se ole totta. Ostithan minulle donitsin.
- Mistä on kyse? - Puhummeko nyt minusta?
- En minä itke. - Ei minua ole jätetty.
Eikö?
Hyvä on.
Tapaatko edelleen äitiäsi joka viikonloppu?
- Kunnes hän selviää yksin. - Lakkaatko sitten käymästä?
- Ainakin käyn harvemmin. - Miltä hänestä sitten tuntuu?
Ei mahtavalta.
- Miltä sinusta sitten tuntuu? - Minustako?
Jessin mielestä roikut vieläkin kiinni.
Roikunko minä?
Minun pitäisi allekirjoittaa papereita. En tiedä, mitä ne ovat.
Jamie, en aio tehdä sitä.
Hän voi pyytää itse. Hän voi tulla tänne, niin teemme sen yhdessä.
Pärjäänhän minä. Nähdään siis sunnuntaina.
30 vuotta sitten seisoin Charing Crossin asemalaiturilla -
- ja odotin junaa Tonbridgeen.
Näin laiturilla miehen, jota luulin isäkseni.
Kohotin kättäni ja huusin: "Isä!"
Silloin muistin, että isäni oli kuollut neljä kuukautta aiemmin.
Ja näkemäni mies, täysin vieras, käveli suoraan ohitseni.
Juna saapui.
Nousin sen kyytiin, ja se lähti Charing Crossilta.
Lisäkseni vaunussa oli vain nuori nainen.
Hän katsoi minua ikään kuin säälien.
Tajusin, että poskillani oli kyyneleitä. "Mikä hätänä?" hän kysyi.
"Ei mikään", vastasin. "Luulin erästä miestä kuolleeksi isäkseni."
Nainen sanoi: "Haluat varmasti tavata hänet uudestaan."
Isäni oli varautunut mies. En muista hänen halanneen minua.
Kun nuori nainen sanoi nuo sanat minulle -
- tajusin, että olin koko ikäni kaivannut häneltä halausta.
Ja että nyt...
en ikinä saisi sitä. Puhkesin itkuun.
Tai oikeastaan jatkoin itkuani.
Nuori nainen lausui osan runosta, jota en ollut ikinä kuullut.
Enkä ole unohtanut sitä.
Pysy siinä luonani, en sua kaatumaan päästä
Tapaan sut takana kuoleman verhon
Älä suutu, jos odottamaan jäät
Olen matkalla jo
Henry King kirjoitti sen vaimonsa kuoleman jälkeen.
Miten nuori nainen saattoi tietää, miltä minusta tuntui?
Hän oli äitisi. Tietenkin. Hän oli Grace.
Ja minä olin väärässä junassa. Se oli pikajuna.
Olimme jo melkein Doverissa, kun tajusin sen.
Totuus on se...
että minä erehdyin Gracen suhteen heti alussa, ja hän teki samoin.
Luulimme olevamme samankaltaiset, mutta emme olleet.
Yritin parhaani mukaan olla se, jota hän minusta tahtoi -
- mutten itsekään tiennyt, kuka oikein olin.
Riitti, että tunsin Angelan käden käsivarrellani.
Hänen kosketuksensa.
Hän kosketti minua.
Ilman vaatimuksia.
Ilman odotuksia.
Vain rakkautta.
Kaikki ne vuodet sitten...
minä nousin väärään junaan.
Olen aina pitänyt asunnostasi. Viihdytkö täällä vieläkin?
Se toimii.
Miksi ihmiset tarvitsevat suuria taloja?
Niin vähäkin riittää.
- Pitikö äidin allekirjoittaa jotain? - Piti.
On parasta, että asiat laitetaan kuntoon.
Hän lupasi allekirjoittaa, jos teette sen yhdessä.
Hän haluaa järjestää kohtauksen, enkä halua joutua sen keskelle.
- Hän lupasi käyttäytyä. - Se täytyy tehdä asianajajan luona.
Mutta tämä on viimeinen kerta. Kerro se hänelle, jos voit.
Viimeinen kerta.
Tule, pikkuinen.
He vanhaksi eivät elä, kuten me, jotka eloon jäimme.
Ikä ei heitä uuvuta, eivätkä vuodet kuluta.
Auringon laskiessa ja aamun koittaessa me muistamme heitä.
Me muistamme heitä.
- Hei, Jamie. Sinä tulit. - Hei siellä! Kukas sinä olet?
Eikö olekin suloinen? Se on todella hellä.
Se rauhoittaa minua enemmän kuin kaikki pillerini.
- Mikä sen nimi on? - Eddie.
Tule tänne, Eddie.
- Et voi nimetä sitä Eddieksi. - Miksen?
Sen nimi on Edward.
- Se on melko paljastavaa. - Mitä se paljastaa?
Minä koulutan sitä. Katso.
Paikka, Edward. Paikka.
- Onpa noloa, äiti. - Hyvä poika!
Miksi? Ei minua nolota. Miksi sinua nolottaisi?
Oletko jatkanut antologiasi kokoamista?
En. En tee sitä enää.
- Harmi. Se kuulosti hyvältä. - Höpsis. Se vain antoi minulle puuhaa.
Kaikki tarvitsevat puuhaa. Ei siinä ole mitään häpeää.
Miten sinä voit? Missä jamassa rakkauselämäsi on?
Se on yksityisasia.
Olet siis vieläkin yksin. Lounaasta tulee alkeellinen.
Minkähän takia et ole löytänyt ketään? Näytät aivan normaalilta.
- Ei ole kyse minusta. - Onpas.
Jos et saa ihmisiä rakastamaan itseäsi, vika on minussa.
Tai Edwardin, sen salakavalan, uikuttavan miehenkuvatuksen.
- Kunpa et tekisi noin. - Kunpa hän ei tekisi niin.
Ehkä voisin isän kirjeet hänelle.
Hän voi hakea ne itse.
Näin sotien muistopäivän seremonian. Se oli valtavan liikuttava.
Ajattelin sotia, ja vaimoja ja äitejä, jotka jäivät odottamaan kotiin.
Sotaministeriön sähkeitä, joissa kerrottiin miesten kuolleen.
Ajattelin, miten kauheaa se varmasti oli.
Jotenkin se oli ehkä kuitenkin helpompi kestää -
- kuin Edwardin menettäminen tällä tavalla.
Yhtäkkiä tajusin sen. Tämä on meidän sotamme.
Tämä jättää jälkeensä leskiä ja orpoja.
Mutta hautoja tai seremonioita ei järjestetä.
Meidän ei anneta surra.
En pärjääkään kovin hyvin.
Tule, Eddie.
Tule!
Tuolla se on.
Hyvä poika!
Hyvä poika! Mennään.
Rouva Axton, herra Widdecombe odottaa teitä.
- Onko isäni saapunut? - Ei vielä. Saatan teidät sisään.
Emme salli täällä koiria. Olen pahoillani.
Kuinka pahoillasi?
Kyllä, olet hyvin pahoillasi. Älä huoli. Se menee ohi.
Seuratkaa minua.
Kiitos, kun tulitte. Peter Widdecombe. Edustan asiassa miestänne.
Herra Axton haluaa, että kaikki tehdään oikein. Istukaa alas.
Kaikki voi sujua lain mukaan, mutta oikein tämä ei ole.
- Äiti, sinä lupasit. - Totta. Minä olen kiltisti.
Anteeksi. Olenko myöhässä? Kas, kuka tämä on?
- Tule, Edward! - Mitä?
Et sinä. Tule tänne, poika.
Hyvä poika. Istu.
Hyvä poika. Istu. Hyvä poika.
Hei! Olen minäkin tässä.
- Miten voit, Grace? - Hyvin, hyvin, hyvin.
- Kiitos tästä, Peter. - Aloitammeko?
Tämä on yhteenveto taloudellisesta sopimuksesta.
Talo luovutetaan yksin teille, rouva Axton.
Tämä on eroanomus. Allekirjoittakaa keltaisten merkkien kohdalle.
Mitä tapahtuu, jos en tee niin?
Sitten laadimme uuden sopimuksen.
Mutta minun täytyy sanoa, että sopimus on teille edullinen.
Oikeudessa ette saisi puoliakaan. Saatte koko kotinne arvon.
Lopettakaa.
Miten hän voi sanoa, että saan perheemme kodin arvon -
- kun juuri se on riistetty minulta?
- Tiesin, ettei tämä toimisi. - Toimii se. Olen asiallinen.
Ei muita viittauksia aviolliseen petokseen.
Tämä on siis ehdotuksenne. Saanko enemmän, jos hän kuolee?
Jos hän kuolee?
Ei. Jos miehenne kuolisi, te saisitte talon -
- yhteiset säästönne sekä leskeneläkkeen.
- Saanko vähemmän, jos eroamme? - Saatte.
Olisi siis parempi, jos olisit jo kuollut.
- Mutta en ole. - Se toimisi paremmin joka tavalla.
Jos minun on oltava ilman sinua, olisin mieluummin leski.
Leskiä arvostetaan enemmän kuin jätettyjä naisia.
Voisin laskea haudallesi kukkia ja muistella hyviä aikoja.
Odottaa, että saan taas nähdä sinut taivaassa.
Hautakivissä lukee: "Yhdessä taas". Mutta nyt hautaa ei ole.
Myrkytit muistoni, ja tuonpuoleisessa Angela tulee jälleen tielleni.
- Oli typerää suostua tähän. - Istu.
Paskat Angelasta.
Pahoittelut, herra Widdecombe. Hän saa minut toimimaan noin.
Raivostun nähdessäni, miten hän pakenee luotani.
- Kannattaako tätä jatkaa? - Kyllä kannattaa.
Katso Jamieta. Hän on poikamme.
Hän sai puolet sinulta, puolet minulta. Me teimme hänet.
Kietouduimme yhteen ja teimme hänet.
Tiedät, että kirkon mukaan avioliitto on kestävä side.
Siksi siitä syntyy ihmisiä.
Voit pyytää asianajajia kirjoittamaan mitä tahansa -
- mutta olet silti mieheni ja Jamien isä, eikä se muutu ikinä.
- Tiedän mielipiteesi. - Ei se ole mielipide, vaan fakta.
- Sinulle. - Ei vain minulle. Kaikille.
- Et voi keksiä uutta todellisuutta. - Et sinäkään.
- En keksinyt uutta todellisuutta. - Enkä minä.
- Kyllä keksit. Eikö totta, Jamie? - Älä pyydä minua valitsemaan.
Valitsemaan, elätkö todellisuudessa vai hulluudessa?
Koska olet naimisissa, koska et? Sehän on silkkaa hulluutta ja kaaosta.
Jos et allekirjoita, taidan lähteä. Olen pahoillani tästä, Peter.
Kaikki sanovat olevansa pahoillaan, mutta ei kukaan ole.
- Teet virheen. - Teenkö? Mitä minun pitäisi tehdä?
- Allekirjoita paperit. - Et vieläkään tajua.
Kukaan ei tajua.
Ehkä minä...
Ehkä minä tosiaan olen keksinyt uuden todellisuuden.
En piittaa tästä. En piittaa rahasta.
Asia on hyvin yksinkertainen.
Minä rakastan sinua, Edward.
Halusinpa tai en, ja...
En ikinä kuvitellut, että lakkaisit rakastamasta minua.
Minä vain... Nyt minusta tuntuu... En tiedä.
Loukkaantuneelta.
Ymmärrätkö?
- Tiedän, että ymmärrät. - Ymmärrän.
Minä vihaan tätä. Vihaan sitä, että satutan sinua.
Tekisin mitä vain estääkseni sen, mutta en voi sille mitään.
Se on nyt tapahtunut. Se on tapahtunut.
Mutta olen pahoillani, se on...
Grace on oikeassa. Ei tässä ole mitään allekirjoitettavaa.
Olen kovin pahoillani.
Teidän vuoronne. Sanokaa tekin "olen pahoillani".
Olen toki harmissani siitä, ettemme päässeet tyydyttävään sopimukseen...
- Tyydyttävään sopimukseen? - Niin.
- Nelson Mandelako te olette? - On aika lähteä, äiti.
On aika lähteä. Nyt on se aika. Aika lähteä.
Mennään, Eddie.
Jäätyään tielle yksin he jäätyivät kuoliaaksi.
Sitä päätettiin pitää onnettomuutena.
Kukaan ei katsonut taakseen.
Vahvat selvisivät hylkäämällä heikoimmat.
Se voi vaikuttaa julmalta.
Mutta miksi kaikkien pitäisi kuolla?
Äiti?
Missä hän on?
Äiti?
Oletko kunnossa?
Voimmeko...
Ole kiltti.
Kävelläänkö vanha reitti?
Hope Gapiin?
Lapsena minusta oli ihanaa tulla tänne.
Tämä oli kuin oma salainen maailmani.
- Miksi katsot minua noin? - Pohdin, miten voin auttaa sinua.
- Kyllä minä pärjään. - Ei hätää. Niin me sanomme.
Ei sanota niin enää. Lakataan teeskentelemästä.
- Kumpikaan meistä ei ole kunnossa. - Ei oikeastaan.
Mitä nyt?
Yksi tai kaksi asiaa eivät tunnu onnistuvan minulta.
- Työ vai se toinen asia? - Se toinen.
Mistä on kyse?
Kuten sanoit, minun on vaikea saada ihmiset rakastamaan itseäni.
- Miten joku voisi olla rakastamatta sinua? - Olen hiukan vetäytyvä.
- Kuten Edward. - Luultavasti.
Sinun täytyy päästä siitä. Sinun täytyy tulla esiin.
Se ei ole kovin helppoa.
Mutta haluat kuitenkin?
Haluan kaikkea tavanomaista, mutta se ei vain onnistu.
Tapailin erästä, mutta se loppui. Minä ilmeisesti pilasin sen.
Kuten minäkin.
- Anteeksi. En saisi puhua itsestäni. - Se on hyvää vaihtelua.
- Saanko rukoilla puolestasi? - Saat.
- Jos se toimii, palaako uskosi Jumalaan? - Lopetatko muuten?
En, vaikka haluaisin, ja haluan kyllä.
Jos voisin lakata uskomasta, pääsisin vapaaksi. Juuri sitä kaipaan.
- Älä yritä päästä vapaaksi. - Oikeastaan haluan vain nukahtaa.
Enkä herätä enää. Herääminen ottaa kipeää.
Se hetki, kun uni alkaa hävetä, ja luulen...
"Ehkä se ei ole totta. Ehkä hän makaakin vieressäni."
Kun käännän päätäni tyynyllä, enkä näekään ketään.
- Minun pitäisi kutsua sinut luokseni. - Ei, en halua.
Olen vain vähän peloissani.
- Koska olen onneton? - Niin.
Se pelottaa minuakin.
Halusin kyllä tehdä sen.
Mutta et tee sitä.
En voi luvata mitään.
Siinä kamalassa asianajajan toimistossa...
Se oli viimeinen mahdollisuuteni.
Jos tekisit sen, kertoisitko minulle ensin?
En tiedä.
Haluatko, että kertoisin?
- Joutuisin siivoamaan jäljet. - Totta. En tullutkaan ajatelleeksi sitä.
Ei, haluan sanoa jotain muuta.
Haluan sinun tietävän, että ymmärrän.
Kuvittele, että sinulla olisi syöpä...
ja kärsisit hirveistä kivuista, mutta kuolema tulisi liian hitaasti.
Sanoisin: "Tee siitä loppu nyt." Koska rakastan sinua.
Jos elämäsi ottaa niin kipeää, että haluat lopettaa sen, en estä sinua.
Koska rakastan sinua, mutta...
kerro minulle.
Älä anna sen olla yllätys. Anna minulle aikaa hyvästellä.
Olet kokenut synkkiä hetkiä, jos pystyt sanomaan minulle noin.
En voi pyytää sinua elämään itseni takia.
Meidän kaikkien täytyy kantaa oma taakkamme, mutta...
olet kuin tutkimusmatkailija. Olet ehtinyt pidemmälle.
Jos et sitten jatkakaan, tiedän, että tie on liian vaikea ja pitkä.
Tiedän, että lopussa epäonni voittaa.
Mutta jos jatkat ja jaksat sinnitellä...
vaikka se olisi miten kauheaa...
tiedän, että olipa kulkusi miten vaikeaa hyvänsä...
jaksan loppuun asti, koska sinä teit sen minua ennen.
Rakas poikani.
Olet varttunut niin aikuiseksi.
- Onpa täällä hienoa. - Minä tarjoan.
En ymmärrä näitä sanoja. Mitä "brandade" tarkoittaa? Tai kimchi?
- Ota karitsaa. - Eikö pitäisi olla rohkeampi?
- Kaksi walesilaista karitsaa. - Kiitos.
Miten hän voi?
Hän on toimii vapaaehtoisena auttavassa puhelimessa.
Se auttaa ihmisiä, jotka ovat tiensä päässä.
Tiensä päässä? Hyvä luoja.
- Hän voi hyvin. Älä huoli. - Tai tunne syyllisyyttä.
En usko, että kukaan on oman elämänsä herra.
Angela sanoo, että minun olisi pitänyt jättää Grace jo vuosia sitten.
- Mikset tehnyt niin? - Se tuntui mahdottomalta. Olisiko pitänyt?
Jos halusit lähteä nyt, olisit voinut tehdä sen aiemmin.
En tiennyt.
Voisin syyttää sinua vain siitä.
Olit kiltti, teit teetä ja annoit hänen luulla, että olit onnellinen.
Et suuttunut, kun hän alkoi karjua. Et kertonut, mitä tahdoit.
- Et kertonut, miltä sinusta tuntui. - Et tiedä, miten vaikeaa se on.
- Enkö? - Uskon, että hän tiesi kyllä.
Minä en. Hän luuli loppuun asti, että jumaloitte toisianne.
Asia on monimutkainen.
On mahdollista rakastaa jotakuta ja haluta pois hänen luotaan.
Sanoit, että hän jumaloi minua. Ei hän minua jumaloinut.
Hän jumaloi keksimäänsä Edwardia, sitä jonka halusi.
En saanut anteeksi, koska en ollut hän. Sen takia tunsin aina...
olevani väärässä. Väärässä mutta syytön.
Nyt tunnen tehneeni oikein. Mutta tunnen syyllisyyttä, koska...
olen onnellinen, ja hän ei ole. Se on rikokseni.
- Mitä tuo on? - Karitsan paisto.
Mikä?
Jatka vain. Minä kuuntelen.
Ei se haittaa.
Sen takia olemme täällä.
Hän lähti syntymäpäivänäni -
- ja vei shamppanjan, jonka olin ostanut päivää varten.
Ja hän valitsi Jeffreyn, ensimmäisen poikaystäväni, joka oli jättänyt minut.
- Tyypillinen mies. - Mitä hän oikein ajatteli?
Miehet eivät ajattele tai tunne. Ei heillä ole tunteita.
Kuuntelen vieläkin.
Auttava puhelin.
Kyllä.
Kyllä minä haluan kuulla.
Niin, kalliot...
Olen käynyt siellä itsekin.
Ne näyttävät pystysuorilta, mutta pudotessa osuu ulokkeisiin.
Tismalleen. Eihän se ole reilua.
Tiedätkö, mikä on vielä epäreilumpaa? Tai ainakin minun mielestäni.
Jos elämä on niin kurjaa, että se pitää päättää, lisäksi siitä joutuu helvettiin.
Ihan totta!
Tutustuin auttavassa puhelimessa erääseen homoon.
Ilmeisesti hänetkin on jätetty.
Puhumme siitä, miten miehet ovat sikoja ja miten yritämme kestää elämää.
Kerroin hänelle sinusta. Hän uskoo, että olet homo.
- Uskooko? - Mutta ethän sinä ole?
En taida olla.
Ehkä et suostu tunnustamaan luontoasi.
- Haluatko, että olen homo? - Haluan vain, että olet onnellinen.
Hyvä poika. Näytetään uusi temppusi.
Kuole, Edward. Kuole.
Eikö se olekin taitava? Kunpa saisin oikean Edwardin tekemään noin.
- Kuolemaan? - Kierimään vähän lattialla.
Oletpa sinä komea poika.
- Onko koira miehesi vai poikasi? - Kuinka niin? Oletko mustasukkainen?
No, kuulostat paremmalta kuin pari viikkoa sitten.
Miltä kuulostin pari viikkoa sitten?
- Puhuit vapaaksi pääsemisestä. - Tosiaan.
Olen päässyt sen yli. Murheessa on se vika, että jossain vaiheessa...
se lakkaa olemasta kiinnostavaa.
Kerroinko, että jatkan taas antologiaani?
Olen kerännyt runoja eri otsikoiden alle.
"Yksinäisyys", "Rakkaan kuolema" ja niin edelleen.
Tietenkin vain todella hyviä runoja. Ei mitään onnittelukorttien löpinää.
- "Avioliitto karilla" on hurja otsikko. - "Epäonnistuminen" vasta onkin.
Saanko katsoa?
Mitä aiot tehdä tällä?
Se on lohdutusjärjestelmä. Kun jotain tapahtuu, antologiasta löytyy sopiva runo.
Tajuan sen. Miten ihmiset saavat tietää siitä?
- Toivon, että siitä tulee kirja. - Tämän pitäisi olla netissä.
Se toimisi täydellisesti. Hakukenttään voi kirjoittaa "yksinäisyys" -
- ja löytää yksinäisyyttä käsitteleviä runoja.
- Miten se niin tekisi? - Se on helppoa. Sitä teen töissä.
Vaikein osuus on tämä, tietokannan kerääminen.
Ei se ole tietokanta, vaan antologia.
- Voitko laajentaa sitä? - Haluatko lisää?
- Paljon lisää. - Osaan kyllä enemmän runoja.
Satoja runoja.
Mikä sen nimeksi tulee?
Ajattelin "Jo ennen olen tästä käynyt".
Juuri siitä on kyse. Joku on jo kokenut tämän kaiken.
En tiedä, miksi se on niin lohdullista.
- Koska se selvisivät? - Osa selvisi. Osa ei.
Se on erään Rossettin runon ensimmäinen rivi.
Tunnetko sen? Haluatko, että lausun sen?
Mielelläni.
Jo ennen olen tästä käynyt
Vaan milloin, miten, tiedä en
Tunnen ovelta alkavan nurmen
Raikkaan, makean tuoksun
Huokauksen äänet, valot rannassa
Oot ollut minun
Kuinka kauan siitä on, sitä muista en
Pääskyn lento pääs kääntymään sai
Huntu etees putosi
Se kaikki tuttua oli
Oonko tän ennen nähnyt?
Eikö ajan pyörteilevä liito
elämäämme, rakkauttamme elvytä, kuolemaan helpotusta tuo
ja päivä ja yö valoaan meille vuoda?
Edward.
- Miten yksitoikkoista. - Mitä sinä täällä teet?
- Näinkö sinä haluat elää? - Tämä on Angelan koti.
Niin, Angelan.
- Missä hän on? - En halua riidellä. En halua.
En minäkään halua riidellä.
Tulin vain tuomaan sinulle nämä.
Ehkä et halua niitä enää.
Halusit siis kaiken aikaa oikeasti elää näin?
Mikset kertonut?
Minun kanssani viettämäsi vuodet ovat kai kuin toiselta planeetalta.
Olihan meillä avioliitto? Sillä toisella planeetalla.
Ja nyt elät toista elämää.
- Sinun täytyy olla Angela. - Kyllä.
Hän vain käveli sisään.
En tainnut uskoa, että olet oikeasti olemassa.
Haluaisitko istuutua?
En jää tänne.
Mitä kuvittelit tekeväsi? Miten sinulla oli oikeus tehdä niin?
- Riittää jo. - Ei hätää. Voin vastata.
Minä luulen..
Minusta tilanteessa oli kolme onnetonta ihmistä.
Nyt vain yksi on onneton.
Ymmärrän.
Grace. Grace...
Emmekö me voi...
olla ystäviä?
Ystäviä?
Enpä usko.
Se jatkui liian pitkään, vai mitä?
Kunpa...
- Emme olisi koskaan tavanneet? - Ei tietenkään.
Minä toivon niin. Kunpa emme olisi koskaan tavanneet.
Kunpa en olisi rakastanut sinua. Mutta tapasimme, ja rakastan sinua.
Rakastin.
Nyt minun on yritettävä hellittää sinusta.
Älä ajattele minua vihalla.
Yritän olla ajattelematta sinua lainkaan.
Päivällä se alkaa jo onnistua, mutta yöllä näen sinusta unta.
Eikö olekin epäreilua?
Sivuston nimi on "Jo ennen olen tästä käynyt".
Hakukenttään kirjoitetaan sana.
Rakkaus, elämä, kuolema. Mitä vain. Joku on jo kokenut ne.
Emme ole yksin, joten ehkä selviämme sittenkin.
- Haluan kuulla, miten voin selvitä. - Sinä haluat toivoa.
Sitäkin löytyy.
Eihän taistelu mua voita
Se on äidin lempiruno.
Eihän taistelu mua voita
Työ ja tuska turhaa oo
Vihollinen tainnu, heikkene ei
Ja kaikki ennalleen jää
Kun väsyneet aallot rantaan lyö
eikä kallio voittoa nää.
Ne kaukaa matkaansa tekee
ja virta hitaasti voimistuu.
Ei idästä vain aurinko nouse
vaan päivän myötä valo vuotaa.
Edessämme aurinko hitaasti kohoaa
mutta lännessä taivas kirkas on.
Alussa ajattelin, että voisin pelastaa sinut.
Lopulta saatan vain tehdä sinulle kunniaa.
Äitini, naisista parhain.
Lämpöni ja lohtuni.
Turvani, ylpeyteni.
Sinua haluan miellyttää.
Sinun kannustustasi janoan.
Isäni, miehistä parhain.
Opettajani ja tuomarini.
Mies, joka minustakin tulee.
Te vanhenette. Matkanne on jo ehtinyt pidemmälle.
Kuljette aina edelläni.
Pyydän anteeksi, että teidän täytyy olla vahvoja ikuisesti.
Pyydän anteeksi, että pelkäsin murhettanne.
Minä kärsin, kuten tekin.
Minä kestän, kuten tekin.
Pitäkää minua kädestä ja kulkekaa vanhaa reittiä vielä kerran.
Päästäkää sitten irti.
Suomennos: Elina Adams sdimedia