Okej.
Öppna då! Öppna!
Åh gud.
Jävlar!
Åh gud!
Okej.
En minneshögtid för Kurt Cobain hölls i dag i Seattle—
—två dar efter att musikern hittades död efter självmordet.
Så klär sig inte en lyxnanny. Jag tar dem.
—Jag är privatlärare. —Okej.
Det minsta du kan göra när du lämnar mig utan rumskompis.
Förlåt. De behöver mig i morgon.
—Jag trodde att du älskade din klass. —Det gör jag.
Men det var skolan som tipsade mig.
Jag kunde inte säga nej.
Flickan förlorade sina föräldrar och nu har hennes nanny stuckit.
—Så du dumpar mig för en sjuåring? —Du växte inte upp utan föräldrar.
Okej.
Och jag älskar att undervisa, men jag vill göra en skillnad.
—Tar du med dig de där? —Nej.
Det blir skönt att slippa dem lite. Hon har haft en svacka på sistone.
Men jag tittar in till henne i morgon och säger hejdå.
Här.
Klarar du dig där uppe nu?
Jag går från 25 skrikiga ungar till en flicka. Hur svårt kan det vara?
INGA UTESKOR HÄR INNE
Hej, mamma!
Vad jobbar du på?
Ska jag hjälpa dig flytta tillbaka dina saker till bildrummet?
Så... Jag åker i dag.
Till...till det nya jobbet.
Du minns den lilla flickan som bor helt ensam med hushållerskan?
—Liten flicka? Helt ensam? —Ja.
—Det är ett stort ansvar. —Jag vet.
Jag klarar det.
—Du ser...fin ut. —Tack.
Här, ta den här. Den håller dig varm.
Okej...
Älskar dig.
Det här kan inte vara sant.
Flora lämnar sina leksaker överallt.
Bli inte förvånad om du hittar Lilla sjöjungfrun i din toalettstol.
—Du måste vara Kate. —Ja. God dag.
Följ med!
Är ni mrs Grose? Det är så trevligt att träffa er.
—Och det är bara ni två här? —Ibland städare och trädgårdsmästare.
Men ja, det är bara jag och Flora, när Miles är på skolan.
Här ska du undervisa Flora.
—Har du varit guvernant förut? —Nej, inte sen 1800—talet.
—Är det ett skämt? —Nej, nej, inget roligt skämt.
—Det är mitt första jobb med logi. —Jag hoppas att du vet vad du gör.
Barnen är mycket speciella, Kate. De är fullblod.
Följ med. Jag har mat på spisen.
—Det är så tyst. —Då hör vi när du går vilse.
—Var det ett skämt? —Nej.
Det luktar jättegott.
Jag kokade soppan till Floras far när han var i hennes ålder.
Har ni varit hos familjen så länge? Vilket engagemang.
Det är en ära. Det är vad det är.
Och hur dog föräldrarna?
De dog i en tragisk bilolycka precis utanför grinden. Flora såg allting.
—Så hemskt. —Ja. Och det är jobbigt för barnen.
Att växa upp utan föräldrar är...
Min pappa stack när jag var i Floras ålder, så...
Tro det?
Jag vill träffa Flora. Var hittar jag henne?
Hon är nere i stallet. Bara följ stigen på baksidan.
—Får jag? —Visst.
Flora?
Det är Kate. Jag kom för att säga hej.
Flora...?
Flora?
—Hej. —Hej.
—Var gömde du dig? —Som om jag skulle säga det...!
—Jisses! Han är inte så snäll, va? —Han heter Samson och är alltid sur.
Han låter bara Miles rida honom.
—Och vem är det här? —Delilah. Hon var mammas häst.
Du kan klappa henne på mulen. Var inte för hårdhänt, okej?
Hon vill ha ditt äpple.
Hur visste du det?
Hon är min favorithäst.
Visste du att det finns cyanid i äpplen och att kärnorna är giftiga?
Nej, det visste jag inte. Hur visste du det?
Hon sa det till mig.
Doktor Felicity Pepparkorn Fickur.
—Angenämt, Felicity. — Häftigt namn. —Hon är veterinär.
—Vill du bli det? —Eller kanske kock.
—Du kan bli både och. —Du måste jag vara vegetarian.
—Jag kan inte rädda och sen äta djur. —Så himla sant.
—Kom! —Vänta!
—Labyrinten är väldigt krånglig. —Ja, den är så stor.
Man måste hitta i den, för annars går man vilse.
En gång hittade jag inte ut och höll på att svälta ihjäl.
—Dina vänner måste trivas bra här. —Jag har inga vänner.
—Har du inga vänner? —Nix.
—Du kanske har en nu. —Kanske.
Kanske? Okej, jag ska jobba för det.
—Går du i nionde, tionde klass...? —Andra.
Jag kunde fått hoppa över en klass. Miss Jessel sa jag var jätteduktig.
—Vem är miss Jessel? —Min lärare före dig.
—Hon lärde mig franska. —Gjorde hon?
Kom igen nu, sölkorv!
Den här spegeln är från 1980—talet.
Det är min gammeltant Louisiana och hennes hund Otis.
Och det där är fartyget som hennes bror dog på.
Gissa vad han hade.
—Han hade nutella. —Shigella?
Ja, det var ju det jag sa.
Det där är Miles rum och så mitt bredvid det.
Vänta. Vad finns det där?
Det är östra flygeln. Jag går inte till den delen av huset.
—Varför inte? —Jag vill inte.
Det här är ditt rum. Hoppas du gillar sängkläderna.
—Är det här mitt rum? —Japp.
—Är allt det här till mig? —Japp.
—Det är min gammelfarmor Sophie. —Har du stoppat upp farmor?
Nej, dumskalle. Det ska likna henne.
—Jaha. Men hon är lite läskig, va? —Jag tycker att hon är söt.
—Vill du se nåt annat? —Ja.
Skåda! Min gammelfarmors syrum.
Jag handlade med mamma när jag var liten.
Men när mamma dog började miss Jessel sy alla mina kläder.
—Den där är jättefin. —Miss Jessel hann inte sy klart den.
Den var till min födelsedag.
Jag är en skyltdocka.
Vad är det här?
Ja, Miles gjorde det där. Jag sa till honom att det var smaklöst.
Jisses.
—Ät upp allt nu. —Jag har en idé.
Ska vi två göra en exkursion och köpa glass före lektionen i morgon?
Nej, Flora lämnar inte godset. Hon har allt hon behöver här.
—Vad? —Visst har du, vännen?
Hon föredrar min franska äppelkaka med lite vispgrädde på sidan.
Och man behöver inte åka nånstans för att få det. Va, vännen?
—Du kommer att lämna mig, va? —Vad pratar du om?
Miss Jessel stack utan att säga hejdå och nu pratar hon inte med mig mer.
Vet du...vissa människor har jättesvårt för att säga hejdå.
Men hon tyckte säkert att det var bästa för er båda.
Det är inte lätt för mig.
Nu ska vi få dig i säng.
Okej. Ligger du bra?
—Jag gillar dig. —Och jag gillar dig.
—Och jag försvinner ingenstans. —Lovar du det?
—Handen på hjärtat eller jag dör. —Och en nål som ögat förgör?
Nej. Nej, det blir nog för mycket.
Okej.
Herregud!
Du är fasansfull.
Så konstigt.
Gud...
Sluta.
—Kom här. —Peter.
Vad gör du här inne? Hur kom du in hit?
Jag sa att du måste gå — nu.
—Du väcker barnen. —Barnen sover.
—Rör mig inte. —Ingen behöver få veta det.
—Nej, sluta. —Fortsätt blunda. In här.
—Kom bara och dansa med mig. —Sluta. Jag är rädd.
Hjälp, du skrämmer mig!
Du gör illa mig! Det är bäst att du går.
—Se mig i ögonen, Jess. —Sluta!
Snälla gå, lämna mig ifred! Du gör illa mig!
Rör mig inte!
—Vem är du? —Jag är Miles. Jag bor här.
Jag menar... Vad gör du hemma?
—Du ska inte vara här inne. —Jag vet. Jag tyckte jag hörde nåt.
Du får gå och lägga dig.
LEKTIONSPLANERING FLORA 1994
Måndag, 6 mars. Flora kunde alla delstatshuvudstäder.
Jag är så stolt över henne. Vi läste på franska i dag.
Hon ritade en bild med kängurur och elefanter skuttande i djungeln.
Flora ville bara måla i svartvitt. Matematik. Sexans tabell.
Miles försvann i dag. Jag trodde att han hade rymt—
—men kräket tog med honom till en bar.
De kom hem sent och skrattade och lät fulla.
Ställ inga fler frågor så slipper jag ljuga
killarna är på dass och surrar som
en fluga står på bordet vid bordet där de satt
flickan och hennes kille skrek åt
en fluga inuti flickan nu har djävulen fått spatt
flickan och hennes kille skrek som besatt
—Kate, kom och hälsa på Miles. —Vi har träffats.
Förlåt om jag var mopsig i natt. Förlåt om jag skrämde dig.
—Det är okej. —Bra.
Du hade visst en hård natt. Du går i sömnen som Flora.
—Jag går inte i sömnen. —Hur vet du det? Du sover ju.
Jag bara vet.
—Vilken fin tröja. —Tack.
—Du borde inte ha den. —Han gav mig den.
—Var det din pappas? —Det var Quints.
—Vem är Quint? —Han var ridläraren.
Han förvaltade godset. Han var bäst.
—Och han är inte kvar här? —Han dog.
Alla dör, Miles.
—Rider du? —Jag red några gånger på sommarläger.
Men...nu ljög jag. Jag bara satt på hästen.
Jag kan lära dig om du vill. Jag menar, om du nu klarar det.
—Är det en utmaning? —Ja.
Jag tror att jag klarar det. Jag är lättlärd.
Det är rektorn på Miles skola. Han vill prata med den ansvariga.
Ja, visst.
Det är bäst du tar det.
Hallå, det här är Kate.
Glömmer miss Flora sin frukost? Gör du det? Jag ska skära åt dig.
Okej. Tack för att ni meddelade oss.
Vad ville gubbstrutten då?
Han...
Han gav mig en lista med läxor som du ska göra när du är hemma.
Okej. Det låter kul.
Kanon.
—Vart ska du? —Till mitt rum.
—Men din tallrik då? —Va?
—Ska du inte ta ut den i köket? —Ska jag klippa gräset också?
Nej, men mrs Grose har gjort en jättefin frukost åt oss—
—så det vore artigt att göra.
Det är hennes jobb, okej?
Det är ingen fara, Miles. Jag gör det, vännen. Gå bara.
Kom, Flora. Nu går vi.
Det är inte ditt jobb heller, Flora.
De föddes privilegierade, Kate. Kan du försöka komma ihåg det?
Miles hade blivit avstängd.
—Han angrep en annan elev. —Vad gjorde han?
Han tog struptag på en pojke och dunkade hans skalle i toalettkaklet.
Absolut inte.
—Nej, det skulle han inte göra. —Han gjorde det.
Han ska vara väldigt glad att pojkens föräldrar inte polisanmäler honom.
Andra pojkar, Kate, har alltid avundats Miles.
—Jag ska hjälpa dig. —Nej tack.
Det här är mitt jobb. Du gör ditt.
Och vad heter den där lavan som finns inne i vulkanen?
—Det är magma. —Ja. Aj.
Ja, "aj". Den är supervarm.
—Flora. —Ja?
—Råkar Miles ofta i trubbel? —Miles är bäst.
Sluta!
Tack. — Flora, nu fortsätter vi.
—Miles? —Har du inte lärt dig knacka?
—Har du en vän här inne? —Vad vill du?
Förlåt. Jag tyckte att jag såg nån...gå in hit.
Det är ingen här. Det är bara du och jag.
Okej... Jag tror att vi fick en dålig start.
Du är ny. Jag godtar din ursäkt.
Det är intressant. Ja, hon är bara... De är två.
—Jag trodde det bara var flickan. —Jag med.
Men brodern är hemma från internatet och jag tror att han hatar mig.
Det lät för bra för att vara sant. Är du glad ändå att du åkte dit?
Ja. Förlåt. det är jättebra.
—Låt inte pojken psyka dig. —Jag jobbar på det.
Berätta om huset. Finns där läskiga rustningar?
Målningar med kikhål i ögonen? Eller en krypta i källaren?
—Ja... —Hallå?
—Kate? Du lyssnar inte på mig. —Jo då, jag lyssnar.
Hjälp!
Minns du Tanner? Vi var ute.
Han har äntligen ringt tillbaka, men nu är jag...
Gud! Jag måste lägga på.
Vi lurade dig, vi lurade dig, vi lurade dig!
Bägge två, gå in och det nu!
—Vad i all världen har du gjort? —Fråga fullbloden.
Vad?! Vad gör du?
Du hade en spindel på dig.
Den kröp upp mot ditt ansikte.
Min dörr var stängd. Jag vill att du knackar.
Du hade tänt. Jag trodde att du var vaken. Är du mörkrädd?
Förlåt. Jag har inte gjort nåt vidare bra intryck, va?
Nej, det har du ärligt talat inte.
Miles. Vad hände på skolan?
Varför gjorde du illa pojken?
Han brände...varenda en av bilderna som min pappa hade skickat till mig.
Jag saknar honom.
Du måste gå och lägga dig.
Får jag fortfarande ge dig din ridlektion i morgon?
Visst.
Lyft huvudet, tryck låren mot hästen. Du sitter stadigare mitt på sadeln.
Rid hårdare. Tummen överst och lillfingret längst ner.
—Låt henne inte ta betslet. —Det gör jag inte.
Tygla henne hårt.
Bra gjort.
—Du behövde inte piska henne. —Jo, det behövde jag.
Du ville lära dig. Så lärde Quint mig.
Hästen är stark. Om du inte visar vem som bestämmer får du aldrig kontroll.
—Du ser bra ut där uppe. —Miles, jag är uttråkad.
—Kan vi göra nåt annat nu? —Vad vill du göra?
—Kan vi visa Kate karpdammen? —Floras favoritplats i trädgården.
Titta. Den där karpen stöter huvudet i muren.
—Hon försöker rymma. —Önska dig nåt för stenen.
Jag önskar att det här...
—Längre. 25 år. —Tänk om du blir 100 år.
Här är så fint.
—Miles? —Han har en fisk!
Dra åt helvete från henne!
Stackars liten.
Miles!
Vad gör du?
Inget ska behöva lida.
Det där var min favoritfisk.
Nu har du sett karpdammen.
Jag älskar den här tebjudningen. Hördu, drick inte ur min kropp.
Förlåt att jag inte gav dig te.
Miles?
Åh, Flora...
Jag bara kollar att du är kvar här.
Jag är kvar här.
Miles tillhörigheter från hans skola kom i morse.
Mrs Grose, har ni nånsin hört...
—Jag ska ta dig! Du tar! —Det är väldigt tidigt. Kan ni sluta?
Barn, kan ni lyssna på Kate? Lyssna på Kate, snälla ni.
Du måste ta kommandot här, Kate.
Mardrömmar?
Jag har en idé. Ska vi inte åka in till Millbrook och köpa en ny karp?
Ja.
—Jag vill inte. —Jo, det blir kul.
Du vet att Flora inte lämnar godset. — Du behöver inte åka, vännen.
Om jag frågar min specielle vän då? Ska jag prova?
Skyddar du mig och Flora?
—Gör du det? —Och Kate också?
Verkligen?
Han sa att du inte har nåt att oroa dig för.
Okej. Gå och hämta din jacka.
—Bra jobbat, Miles. —Han tycker din tatuering är sexig.
—Snälla, stanna. Jag vill inte åka. —Vi är snart vid grinden. Lugn bara.
Jag vill inte åka! Stanna!
Vad gör du? Flora, sitt kvar.
—Stanna. —Nej, behåll bältet på. Sitt!
Miles, säg åt henne att stanna! För annars dör jag!
—Stanna bilen. —Jag vill inte dö!
Stanna bilen! Annars dödar jag dig fan!
Jag sa åt dig att stanna!
Vänta. Flora? Åh, jisses...
Kom igen...
Jag vet vad du är rädd för. Att ha tänt skyddar dig inte.
Flora? Flora?
Lämna henne ifred.
—Kan du titta på mig? —Hon vill inte prata med dig.
Du skrämde livet ur henne. Var fasen hittade de dig?
—Du måste sluta prata så med mig. —Du är inte mamma, ingen släkting.
Sluta låtsas vara det.
—Jag sticker. —Ja, stick. Stick som alla andra.
Roses assistent. Vad gäller det?
—Hej, Rose. —Hej, Kate. Är allt bra?
Ja, jättebra. Hur är det med dig? Det är så skönt att höra din röst.
—Vad är fel? —Faktiskt så är det...
Det är lite jobbigt här.
Pojken hatar mig som pesten och flickan pratar inte med mig.
Jag vill tro—
—att det inte är mitt fel, men det är det kanske.
Eller så vill de bara inte ha mig. Jag vet inte.
Det är skitjobbigt här. Jag tror kanske att jag inte kan stanna.
Stick då. De kan hitta nån ny och jag får tillbaka min rumskompis.
Nej.
Jag kan inte. Jag lovade Flora.
Och jag lovade dyrt och heligt.
Hej.
Kan jag sätta mig?
Det var bättre.
Flora, förlåt att jag inte stannade när du bad mig göra det.
Det är inte alls roligt när folk inte lyssnar på en.
Vet du vad en god min är?
Jag har faktiskt min på mig nu. Ser du den?
—Jag ser inget. —Det är bra.
För den är osynlig. Syns den så är den trasig.
Min mamma lärde mig göra dem, så jag kan göra en åt dig.
Jag har haft min på mig sen jag var yngre än du.
—Verkligen? —Ja. Ska vi prova?
Jag måste bara skanna ditt ansikte för att göra den först, okej?
—Blås. —Bra, bra, bra.
Den är fin. Ditt ansikte är som gjort för det.
Jag ska ta allt mitt och ditt mod och blanda och få det på fingertopparna.
Det ser bra ut. Få se då, visa mig din goda min.
Flora. Kom igen.
Du har ett vilddjur i dig. Låt mig få se dig ryta.
Vilket jätteryt! Jag har aldrig sett en god min funka så fort.
Ska vi testa den och se om vi ser oss i vattnet?
Hej.
Jag köpte nåt till dig i stan.
Det är...
—Det är ett jättebra album. —Tack.
Jag vet hur tajta du och Quint var.
Ja, han var min vän.
Ja.
Det måste ha varit jättejobbigt.
—Vill du prata om det? —Inte precis.
Nåt liknande hände mig när jag var i din ålder.
Och jag önskar att jag hade haft nån att prata med.
Okej.
Jag försöker inte ersätta Quint.
Kan du sluta...?
Miles. Kan du vara snäll och sluta?
—Vi behöver prata. —Jaha, du är tillbaka?
Jag trodde vi hade förlorat en till.
Stack miss Jessel på grund av Miles?
—Miles? Var inte löjlig. —Varför då?
Det var Quint. Nånting pågick mellan dem.
Jag såg det på hur han såg på henne.
—Det är inget skäl att sticka. —Det gick åt skogen mellan dem.
—Varför? —För att han var ett kräk.
När föräldrarna dog gick han runt som om han ägde stället.
Han flyttade in i stora sovrummet. Han var äcklig.
Hur dog Quint?
Han råkade ut för en olycka några veckor efter att miss Jessel åkt.
Han föll av hästen — full.
Han dog i smutsen som det odjur han var.
—Hur var han med Miles? —Han var en urusel förebild.
Han brukade ta med Miles och försvinna med honom i timmar.
Och Miles var en så rar gosse.
Den Miles som jag har träffat är ingen rar gosse.
Det angår väl inte dig, Kate?
Vem angår det då? För det verkar då rakt inte angå er.
Åh gud!
Quint satt intill mig vid matbordet och stank sprit.
Han lämnar mig inte ifred. Mrs Grose vägrar hjälpa mig.
Jag måste sova med dörren låst. Quint försökte ta sig in i natt.
Jag kan knappt koncentrera mig på lektionerna.
Jag känner Quint glo på mig hela tiden.
Jag vaknade och hittade ett foto som Quint lagt i min säng.
Jag vet inte hur han kom in.
Jag är inte säker här. Jag måste sticka.
DU ÄR SEXIG ÄVEN NÄR DU SOVER
Miles, kom tillbaka!
Miles! Säg nånting!
Miles!
Vänta!
Sluta!
Du gör illa mig!
Hjälp mig.
Hjälp mig. Hjälp mig.
Hjälp mig.
Flora! Kan du måla på ditt bord, snälla?
—Jag målar bättre här. —Nej, du kladdar ner hela golvet.
Okej, visst, jag är ändå klar.
—Vill du se? —Ja.
—Vad är det här? —Jag och miss Jessel.
Kan vi leka ficklampstafatt nu?
—Nej. —Men du lovade.
Ja, Kate, du lovade. Du vill väl inte göra Flora besviken?
Du lovade, du lovade, du lovade, du lovade.
Okej. Okej, okej, okej, okej. Bara...
—Vilka är reglerna? —Släck och hitta oss med den här.
Om du lyser på oss är vi döda.
Du tar! Räkna upp delstaternas huvudstäder högt. Tjuvkika inte.
Kom, kom!
Alaska...Juneau.
Arizona, Phoenix.
—Jag fick dig! —Jag är död! Jag är död.
—Är Miles där nere? —Kanske.
—Vill du följa med och hitta honom? —Jag kan inte. Jag är död.
Miles!
Okej, jag vill inte leka mer.
Miles?
—Minns du några av dragen? —Nej. Har jag verkligen spelat...?
Kan du bara... Bara sluta!
Sluta nu! Det är inte roligt!
Du...
—Du! —Kate! Vad har du gjort i ansiktet?
—Förklara dig! —Jag var hungrig.
—Jag är less på alla lekar! —Säg inte så till dem.
—Han har terroriserat mig hela tiden! —Var inte löjlig.
Han har varit hos mig i en kvart nu. Det är bara du som terroriserar här.
Vad gör du nu?
Mardrömmar?
Jag ska sova hos dig, okej?
Kom nu.
Det här kom till dig.
FRÅN DARLA
—Har ni öppnat min post? —Det kom så där.
—Vem är Darla? —Min mamma.
Jaha, jag förstår. Jaja, vi kan inte välja vår familj.
Vad din mor än har, låt oss hoppas att det inte är ärftligt.
—Ja? —Kate, jag behöver dig.
Mamma?
Jag kan inte prata nu.
—De kommer att slänga ut mig. —Va?
Mamma...
Jag tror att jag ser saker.
—Har du tittat på teckningarna? —Ja...
—Darla. —Mamma?
Mamma!
Flora!
Flora?
Miles?
—Du väcker barnen. —Barnen sover.
Jag sa att du måste gå — nu.
Släpp mig.
Nej, sluta!
Sluta! Nej!
Herregud!
Kate!
—Det var han. Det var Quint! —Vad pratar du om?
Quint mördade Jessel. Jag såg hennes kropp i sjön!
Nu slutar du. Sluta berätta dina sagor.
Du visste.
—Du visste att Quint mördade Jessel. —Hör på nu. Quint är död.
Det försäkrade jag mig om.
—Var är barnen? —Gå inte nära dem.
De är inte säkra.
Jag skulle aldrig ha släppt in dig.
Du visste. Du gjorde aldrig nåt.
Jag har skyddat familjen hela livet.
Och jag släpper dig inte nära dem. För du är galen, Kate.
Akta dig!
Flora!
—Är du okej? —Jag är rädd.
Har du kvar din goda min?
Jag vill att du tar på den, okej?
—Funkar den? Okej, kom. —Vart ska vi?
Allt blir bra. Vi ska till bilen.
—Jag vill inte dö! Jag vill inte åka! —Flora? Kom tillbaka!
Miles? Vi måste åka. Vi måste få Flora härifrån.
Miles, lyssna. Det är Quint.
Jag trodde jag höll på att bli galen, men det gör jag inte. Han är här.
Du vet det, va?
Mrs Grose är död, va?
Ja.
—Vi måste ge oss av. —Nej.
Jag kan inte.
Jag är ledsen. För allt.
Flora åker inte utan dig. Vi måste sticka.
Jag kan inte. Han låter mig inte åka.
När börjar han göra Flora illa?
Snälla Miles!
Miles?
Snälla.
Öppna dörren!
Okej.
Okej. Ligg kvar. Jag vill att du är modig.
Okej.
Kom igen. Kom igen, öppna.
—Kom igen, kom igen! —Kom igen!
Vad din mor än har, låt oss hoppas att det inte är ärftligt.
Jag antar att man inte kan undkomma det oundvikliga.
—Nej, sluta. Jag menar allvar. —Gå inte in i hennes rum. Tro mig.
Jag hör henne. Spela oberörd. Hon kommer.
Miles, vad är det för fel på henne? Hon ser läskig ut.
Vad gör ni här inne?
—Jag vill gå. —Vad är fel?
Flora.
Flora?
Såg du Quint i spegeln? Jag vet att du såg honom.
—Jo, det gjorde du, jag såg dig. —Quint är död.
—Du såg honom också. —Nej, det gjorde jag inte.
—Varför ljuger du? Du såg honom. —Jag såg honom inte!
Säg bara att du såg honom! Flora. Säg att du såg...
—Du tog sönder henne! —Nej.
—Hon är trasig. Du tog sönder henne. —Jag kan fixa henne.
—Nej, du tog sönder henne! —Det var en olycka.
Du kan inte fixa det. Hon är trasig. Precis som du.
Kom, Flora.
—Varför är Kate galen? —Jag vet inte.
—Det är ett stort ansvar. —Miss Jessel sa aldrig hejdå.
Det var Quint. Du måste ta kommandot här, Kate.
—Du är inte mamma, ingen släkting. —Han har terroriserat mig!
Det är bara du som terroriserar här.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Anders Melin