ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ПРИВІТ, ПОРТОБЕЛЛО-РОУД
ПЕРЕД ЯКИМОСЬ КІНОТЕАТРОМ В ЛОНДОНІ
Привіт.
Обіймемося?
Не варто.
Хвилюєшся?
«Найкращі моменти».
Ти переживеш заново найкращі моменти «Подорожей з батьком».
Я ледве стримую захват.
За ці п'ять років ми пережили багато незабутнього…
Вип'ємо.
-Непогано. -Так.
…відвідали 14 країн…
Тут аж рояться кляті італійці.
…від безплідних пустель
до засніжених гір…
Так, це вражає.
О боже.
-Тату. -Ні.
Правило номер три?
Ніколи не відходь далеко від громадського туалету.
…проїхали понад 85 000 кілометрів
по чотирьох континентах…
Чому ми не могли полетіти як люди?
Бо тут краєвиди красивіші.
Були й радощі…
Твій батько дотепнішій за тебе.
Ні, дякую.
…іприкрощі…
Дідько!
-Зловив! Я його впіймав! -Так!
-Я тут проїду? -Ні!
…тримаючись у рамках бюджету…
Це готель? Ти впевнений?
Я тут не житиму.
Я Джек.
-Це мій батько Майкл. -Вибачте.
-Що? -Ні за що.
…та розкошуючи.
Дідько.
Ми насолоджувалися кожною хвилиною.
Так, дуже смішно.
Може, годі голубитися?
Ти знаєш, як я люблю твоє товариство.
І, як я бачу, мама там порозумілася з Валеріо.
Він би нам став до нагоди вдома.
Напевно, ти почуваєшся як удома
у цьому порожньому залі.
Ні.
У цього шоу тепла атмосфера.
-Це ностальгічні спогади. -Добре.
Тож не треба оцього от. Ти все псуєш.
Не будь кайфоламом.
Кайфо-ким?
Кайфоламом. Занудою.
-Добре? -Так.
У подорожах нові знайомства
так само важливі, як нові місця.
Повністю згоден.
У нас були цікаві зустрічі,
а я знаю, як ти любиш зустрічати нових людей.
Щоб уперше їх образити.
Хто твої…
улюблені…
персонажі?
Стюарт.
Мені дуже сподобався Стюарт.
Ми не зустрічали жодного Стюарта.
-Зустрічали. -Ти про хлопця в поїзді?
-Так. -Ясно.
Це був стюард.
-Ми це обговорювали. -Знаю, але він був чудовий.
Ти кажеш, що він чудовий, але ти сказав йому
буквально одну фразу, в якій перекрутив його ім'я.
Так, але він був хорошим стюардом.
Що ж, освіжимо нашу пам'ять і заново переживемо момент
твого братання
з якимось стюардом
у таїландському поїзді.
-На ім’я Стюарт. -Ні!
-Його звали не Стюарт. -Стюарт!
Вибачте, панове.
Це ваша ванна.
Ось тут у нас спиртне,
а тут відро з льодом.
Я ваш стюард.
Якщо щось знадобиться,
натисніть кнопку і викличте мене.
Дякую, Стюарте. Приємно познайомитися.
-Який він приємний. -«Стюарт»?
-Стюард. -Він назвався Стюартом.
Він сказав «стюард», а не «Стюарт».
Схожий він на Стюарта?
Ти вирішив, що його звуть Стюарт?
Пробачте, я…
Звідки мені знати?
Я сказав «Стюарт», а він не заперечив:
«Мене звуть не так».
У нього був значок з ім'ям.
-Я прочитав його. -І що там було?
-Не Стюарт. -А що?
Я не… Чесно кажу, боюся, я не пам'ятаю.
Це було п'ять років тому,
і ми бачили його п'ять секунд.
Тоді, може, його звали не Стюарт.
Якби його насправді звали Стюарт,
думаєш, він відрекомендувався б як «ваш Стюарт»?
Якось це занадто.
Може, він це по-дружньому.
«Я ваш Стюарт».
Ти часто так називаєшся?
Типу, «Я ваш Майкл»?
Ні, але він говорив нерідною мовою.
Йому явно було важкувато.
Напевно, одна з найдивніших зустрічей
у наших подорожах —
це коли
ми буквально зіткнулися зі Стівеном Сіґалом.
Пам'ятаєш?
Так. Я ніколи про нього не чув.
-Подивимося? -Так.
Дивись. Он туди. Непомітно.
Це ж він, так?
Так, схоже, що він.
Я маю привітатися.
Я хочу познайомитися зі Стівеном Сіґалом.
Привіт.
Містере Сіґал.
-Я Джек. Ваш шанувальник. -Дуже приємно.
Дуже приємно. Я теж живу у цьому готелі.
Так, я обожнюю ваші роботи.
-Я теж актор. -Ось як?
Це мій батько. Татку?
-Я знімаю шоу з татком. -Ви досі називаєте його татком?
-Прошу? -Ви все ще кличете його татком?
Я… Так.
Татку, це Стівен Сіґал.
Містер Сіґал. Радий познайомитися, сер.
-Можна ще одне питання? -Так, звичайно.
Я знаю, що ви вчитель дзена.
У чому суть дзена?
Стівен Сіґал скинув мене у ставок.
Він уже пішов?
Я хотів потиснути йому руку і подякувати.
Я зрозумів.
У чому суть дзена?
У тому, щоб зануритися в нього.
Ось чому він мене туди зіштовхнув.
Міг би сказати словами.
Так, дивна була історія. Містер Сіґал.
Його менеджер подзвонив нам наступного дня…
І покликав на вечерю.
і запропонував…
пообідати з ним.
Так, пообідати.
Обід був незвичайний, бо він нічого не їв.
Він сказав: «Я не обідаю. Я нічого не їм в обід».
Пам'ятаю, після обіду він говорив з тобою про айкідо,
і ти задавав питання із ввічливості,
а він розповідав тобі в усіх подробицях,
як роззброїти чоловіка, який біжить на тебе із самурайським мечем.
Точно. Пам'ятаю.
А ти тільки кивав,
ніби кажучи: «Так, дуже корисну інформацію
ви мені даєте, містер Сіґал.
Буду знати наступного разу,
коли в гастрономі або торговому центрі
хтось побіжить на мене з мечем».
-Або в Гаррік-клубі. -Так.
Хто-небудь іще тобі особливо сподобався?
Я був у захваті
від Поркі.
-О, так, Поркі. -Ти пам'ятаєш Поркі?
Він був чудовий.
Ми їздили Комптоном…
…і він весь час
називав мене СГ,
і я думав, що це грубо,
бо розшифрував як «старий гівнюк».
Я думав: «Гаразд, я вже не юнак,
але не треба ж весь час
називати мене
СГ».
-Але він мав на увазі геть інше. -Так.
-Супергангстер. -Так.
Це справедливо. Чесна гра.
Отак і сидітимеш?
-Так. -Поки твій брат чекає?
Треба просто
стукнути по ньому.
Подивимося уривок.
-СГ, усе добре? -СГ?
-Що? -Кажу, усе гаразд?
Так, абсолютно.
Коли я назвав тебе СГ, ти запитав «Що?».
Старий гівнюк.
Ні, супергангстер.
-Супергангстер. -Так.
Цей костюм із рожевою краваткою — вогонь.
Що?
Ти не граєш у дурні ігри, СГ.
Ти високо підняв планку.
Він мені подобається.
І мені подобається повага, якої я не бачу від тебе.
Ніколи.
Ти поки що маленьке цуценя. Але ти бігаєш з великими псами.
Ми з СГ не дамо тебе скривдити.
Ми подбаємо про тебе, молодику.
Я обожнюю ґанґста-реп.
Серйозно?
-Я завжди хотів… -Ґанґста-реп?
-Я люблю ґанґста-реп. -Нісенітниця.
Ти був фанатом «Спайс Герлз».
Що це за…
Не фанатів я від «Спайс Герлз».
У тебе були всі їхні диски, і ти танцював під них у спальні.
Татусь тебе заклав!
Ти любив «Спайс Герлз».
Я любив реп. У мене був альбом Біг-Пана.
У мене був альбом N. W. A., у мене був альбом Емінема.
Яка твоя улюблена пісня з ґанґста-репу?
Мені подобається…
Бачиш, ти не можеш згадати ні одну пісню.
Доктор Дре…
«Millennium».
Ні, це Уілл Сміт. Дідько!
Вип'ємо, друзі.
Вип'ємо.
Вип'ємо, панове.
-Так точно, СГ. -До дна.
Так, сер.
А що ти взагалі п'єш?
Я люблю
шорле з білим вином.
Ти слухаєш «Спайс Герлз» і п'єш біле вино?
Саме так.
Який приємний чоловік.
Взагалі-то це досить сумна історія.
Поркі, на жаль, уже немає з нами.
-Правда? -Так.
На жаль, він помер.
-Ні! -На жаль, так.
Дуже шкода. Він мені дійсно подобався.
Знаю. Я подумав, що ми повинні випити…
Чудово.
…за покійного Поркі.
Як мило.
За відсутніх друзів.
Поркі.
За тебе.
-Благослови Бог. -Благослови тебе Бог.
Напевно, було б доречніше забити п’ятку,
затягнутися в його пам'ять.
Напевно, краще обмежимося шампанським, добре?
Цей нахабний укурок?
Він би цього хотів.
Добре.
Є ще хтось, кого ти зустрів на самому початку «Подорожей»
і хто посів особливе місце у твоєму серці.
Ти маєш на увазі
свою матір?
-Я маю на увазі Вінстона. -Вінстона!
Так.
Він мені як син, якого у мене ніколи не було.
-Розумієш? -Як це не було?
У тебе був син.
-Навіть два сина! -Так.
Але
у ньому є щось особливе.
-Так. -Незвичайне.
Він лялька, ось що незвичайно.
Він спить у ліжку з тобою і з мамою?
Зараз немає.
Як це не зараз? А раніше?
Ну звичайно, коли він був маленький.
А зараз ні.
Господи.
Що ж, давай згадаємо,
як цей моторошний гівнюк з'явився у нашому житті.
Черевики.
Так.
Це ж смішно.
Привіт.
Люди доглядають цих ляльок, як живих дітей?
Так.
Я хочу, щоб у вас була своя лялька.
Ви їздите до різних країн, і така лялька
буде символом удачі і талісманом у ваших подорожах.
Як ми його назвемо?
Я про це думав.
Я назвав тебе Джеком, бо так звали мого батька,
але завжди шкодував, що не обрав перший варіант,
а саме, Вінстон.
-Вінстон! -Довгоочікуваний момент.
Ваша лялька «lukthep».
-Здрастуйте. -Це твої нові татусі.
Тато і дідусь, а не татусі.
Ми не пара.
Не хотів вводити його в оману.
Мабуть, у тебе… пріоритетні права, як то кажуть.
-Я його догляну. -Привіт, Вінстоне.
Тато тут.
У житті не бачив нічого страшнішого.
Не лякай його.
Хочеш його потримати? Не сюсюкай, просто потримай.
Не какати!
От розумник.
Ну, Вінні, ходімо.
-Дякую. -Ходімо.
Іди з дідусем.
-Це дивно. -Ні, зворушливо.
І стало ще дивнішим.
Ні, це було зворушливо.
Пам'ятаєш, та пані з нами кокетувала?
-Так. -Вона була така…
У неї була лялька, і вона наче кокетувала з тобою
через ляльку.
Так. Дивний був день.
Визнай, що Вінстон моторошний.
Він не страшний. Він милий.
Він страшний.
Він буквально як із фільму жахів.
-Дурниці. -Це правда!
Я тобі це доведу.
Якщо поміняти музику,
ти побачиш, який він страшний.
Ти часто думаєш про смерть?
Смерть — страшна річ, брат.
Ця карта каже їй, що на вас прокляття.
-Прокляття? -Так.
Я не знав, що моя бабуся померла від цього.
Не розмовляй із лялькою. Це дивно.
Це не лялька, а Вінстон.
Тато тут.
ХЕЛОВІННІ
-Жах. -«Хеловінні»?
«Хеловінні».
Напевно, один із найкращих моментів
у наших подорожах —
це бачити, як ти
з дедалі більшим ентузіазмом йдеш на ці пригоди.
Наприклад, у першому сезоні,
пам'ятаю,
ми знімали сцену, у якій ми весь день провели в байдарці,
і ти
відмовлявся зняти піджак.
Пам'ятаю, як ми годинами вмовляли тебе його зняти.
Це був перший сезон.
У четвертому сезоні ти був
у жіночій сукні
на сцені в барі для геїв.
Думаю, це показує,
наскільки ти зумів звільнитися.
Не думаю, що я скинув напругу. Швидше ти мене зламав.
Врешті-решт я просто вирішив: «Який сенс боротися?
Простіше змиритися».
І чим більше я змирявся, тим більше мені подобалося.
Так.
Клоуни і все решта.
Клоуни.
-Це був важливий момент. -Так.
Ти боявся клоунів.
Ну не те щоб саме боявся.
Пригадаємо
клоунський фестиваль в Одесі.
Кульмінація фестивалю — парад, який проходить містом.
Мій батько отримав шанс поборотися зі своїми страхами.
Не дивно, що…
Тату?
…він соромиться камери.
Де він?
Тату?
Майкле!
Знайшов! Ось він.
Якого дідька я тут роблю?
Жах якийсь.
Не знаю, як я піддався на твої вмовляння.
-Тату, помахаєш рукою? -Ні.
-Не хочу. -Ти лякаєш дітей.
-Не лякаю я дітей. -Лякаєш.
Я помахав їм стільки разів, скільки зміг себе змусити.
Ще раз, і на цьому все.
Не як королева, а як клоун. Веселіше!
Тільки мій батько міг перетворити парад клоунів на похорон.
Але, напевно, тобі це пішло на користь.
Я був у захваті. Мені сподобалося бути клоуном.
Бо, знаєш, твоя кар'єра…
Я не наполягаю, але ти цілком міг
стати дитячим аніматором.
Дитячі свята і все таке.
Як ти вважаєш, фестиваль клоунів в Одесі
допоміг тобі подолати страх перед клоунами?
Не знаю, навіщо ти кажеш, що я боюся клоунів.
Я не боюся клоунів.
-То ти більше не боїшся клоунів? -Ні.
Дідько!
Повірити не можу, що ти це зробив.
У моєму віці.
У твоєму віці це небезпечно.
-Так, треба бути обережнішим. -Не хвилюйся.
Я перевірив, у них тут є дефібрилятор.
Спасибі, містер Фроґґл.
То ти все це підлаштував?
Так. Він сидів там 20 хвилин.
Який ти підступний.
Він був внизу, поки ти критикував дитячих аніматорів.
Ти засмутив містера Фроґґла.
Він там плаче.
Взагалі-то я думаю, що це намальована сльоза.
Перейдемо до гірших спогадів.
Мій найгірший спогад
про поїздку до Америки?
Гіларі Вайтхолл на сцені
із Супер-Майком.
Це було жахливо. Згоден з тобою.
Я не хочу знову дивитися цей фрагмент,
але ми подивимося,
щоб освіжити спогади.
Боюся, це не найкращі спогади.
Ви підете зі мною?
-Я піду. -Ні.
-Куди ти? -З ним.
Що вона робить?
Ти як, нормально?
Ні, не нормально!
Джеку, це було чудово!
Чудово!
Мені треба випити.
Нам тут весело? Хто мені скаже «Так, трясця йому!»?
Так, трясця йому!
Ну, що ти скажеш?
На щастя, мене там не було. Я вже пішов.
Але тепер я дивлюся і думаю:
що коїть твоя мама?
Найжахливіший момент — коли він обертається,
а вона дивиться голодними очима.
-Так. -На його прес.
Слава богу, зі мною вона так не робила.
Правду кажучи, якби ти виконав цей трюк,
ти б узагалі не підвівся.
А найгірше було те, що, як я пам'ятаю,
пізніше
мама мені сказала, що коли вона пішла з ним,
від нього тхнуло маззю від ревматизму.
Огидна деталь.
До того ж, тепер у мене є лише жахливий спогад,
але і жахливий запах для комплекту.
Я не знайомий із маззю від ревматизму,
тож не знаю, як вона пахне.
-Вважаю, що неприємно. -Неприємно.
-Так. -Так.
Мені твоя мати цього не казала.
Я б захвилювався, якщо мама коли-небудь попросить тебе
намаститися маззю від ревматизму, перш ніж лягати в ліжко.
-Матиму на увазі. -Просто будь готовий.
Якщо вона попросить тебе
натягнути затісні джинси,
намаститися маззю
і поставити…
…ар-ен-бі,
скажи їй: «Ні, Гіларі. Я знаю, що ти замислила.
Цей Майк — не супер».
А тепер ще один мій улюблений спогад.
Це коли ти намагався припаркувати трейлер,
перед «Сізарс-пелес» у Лас-Вегасі.
Що означає «намагався»?
Ну, ти не досяг успіху.
Ні, обережно!
-Обережно. -Десь тут?
-Стій! -Що?
Гальмуй! Вибач.
Так нормально?
-Ти заблокував усі ці таксі. -А що сталося з…
-Заради бога! -Куди він їде?
-Припини! -Що? Я не хочу, щоб люди…
-Поклич… -Ненавиджу, коли мені гудуть.
-Припини! -Замовкни!
-Припини. -Іди на хер!
-Тату! -Що?
-Боже, вбийте мене хто-небудь. -І що робитимемо?
-Покличемо на допомогу. -Поставити на ручник?
Вибачте, паркувальник не міг би нам допомогти?
Я забув, як працюють гальма. Здається, я їх вимкнув.
Не можна просто кинути його тут.
Тату, він їде! Він їде! Гальмуй!
Так.
-Господи! Тату, зупинись! -Де гальма?
-Постав на ручник. -Я не можу його знайти.
-Ось ручник. -Точно. Він на місці.
Вибач. Дай-но я сам.
Я сам.
Ось так.
Подивився б я, як ти його припаркуешь.
І це підводить нас до іншого улюбленого мною моменту
наших подорожей.
А саме — коли ми були в дорозі.
Коли ми вели машину.
В якому сенсі це «ми»?
-В дорозі. -Ти не водиш машину, Джек.
Я мав на увазі «ми» не…
Ти ж не вважаєш, що вмієш водити?
-Ні. Я знаю. -В усіх сезонах водив я, зрозуміло?
Так що не треба мені тут казати «Коли ми вели машину».
-Тому що ти її не вів. -Я в курсі, що я не вожу.
Давай згадаємо,
як ми почувалися за кермом.
Ти — за кермом, а я в пасажирському кріслі.
Тату, дивися.
Що ти робиш?
Я їм «Чітос» ногою.
Яка гидота.
Як ніби я везу малого дитини.
Що ти там їси?
Пальчики Ламінґтона.
-Класичний австралійський десерт. -Яка гидота.
-Палець Ламінґтона? -Так.
Нагадує школу.
Містер Ламінґтон, географ,
і те, що він робив пальцем.
Справді гидота.
Дати тобі палець Ламінґтона?
Ні, дякую.
Тато, з'їж горіх.
Хочеш горішок?
Я не…
Господи…
Це ж…
Ой, вибач. Вони у васабі.
Це огидно.
Це що за бридота?
-Це… -Я тебе вб'ю.
-Це арахіс у васабі. -Безумовно вб'ю.
Нічого огиднішого я не їв за ціле життя.
Наче з дупи витягли.
-Визнай, Джеку… -Що?
…у машині з тобою нелегко.
Я створюю атмосферу подорожі.
Я підтримую енергетику.
Гаразд, гаразд.
І час плине швидше.
Звичайно, одна з найзнаменитіших деталей нашого шоу —
твоя фірмова фразочка.
-Немає у мене фразочки. -Є.
«Пішов на хер».
-Не сміши мене. -Це правда.
Твоя фірмова фраза.
-Моя фірмова фраза? -Тобі її кричать фанати на вулиці.
Тобто я думаю, що фанати.
Визнай, ти багато лаєшся.
Неправда.
-Як матрос. -Зовсім ні.
Неправда.
Сиплеш лайкою направо і наліво.
-Килимове бомбардування. -Неправда.
-Кожне друге слово… -Неправда.
-Правда! -Ні.
Ти багато лаєшся. Ти весь час матюкаєшся.
-Ні, не весь час. -Весь, весь.
Це неправда, матір твою!
Подивимося монтаж?
Який нафіг монтаж?
Що робить ця дитина? Пішов на хер.
Пішов на хер.
Якого хера?
Твою матір!
Тримай хрінове кермо!
Маленький виродок.
Не займайся хернею.
Заткнись на хер.
Пішов на хер!
Якого біса я тут роблю?
Матір твою.
Це ж якась хрінова курка.
Хрінове діджеріду.
Ні хренища.
Де ти, на хер, шлявся?
Що це за херня?
Ну що за нафіг? Твою матір!
Матір.
Люблю тебе.
Пішов на хер.
П'ятдесят п'ять херів. Хоч ми і не рахуємо.
-Не хочеш вибачитися? -Перепрошую.
Вибачся перед усіма, кого образив.
Вибачте мене всі,
кого я образив.
Але, зрозуміло, час від часу
усі зриваються на мат.
-У них просто виривається мат? -Так.
Ми завершуємо подорож
хвилями спогадів,
і наприкінці я хочу нагадати,
як ми сміялися,
коли все це робили.
Так. Багато сміялися.
Одиниця-розкішниця.
Їм не сподобалася «одиниця-розкішниця».
Вибачте,
мені правда треба посрати.
Так, там ззаду…
Триста метрів.
Це ти, Майкле?
Це в мене зламалося стегно.
Ти хоча б це почув.
Коли я був маленький, на моїх днях народження він показував фокус.
Діставав велику пляшку горілки
і робив так, що вміст зникав.
-Це жарт? -Брехня.
Я довго був бабієм, СГ. Тьолочки зберегли мені молодість.
Тьолочки кого хочеш зроблять молодим.
Давай, дитинко!
Цікаво, як валлійською ідіот.
Ідіот.
Вибачте,
морозиво в носа потрапило.
Це були прекрасні п'ять років.
-Неймовірні. -Так.
-Ми добре посміялися. -Так.
Це мої улюблені моменти,
коли ми реготали
у різних ситуаціях.
І чим недоречнішим був сміх, тим краще.
Абсолютно згоден.
Це були найкращі часи в моєму житті,
останні п'ять років.
Так?
Здебільшого тому, що я провів їх із тобою.
Майк закочує рукави. Майк п'є пиво.
Джек любить Майка.
Те, скільки часу ми провели разом, — це було прекрасно.
Не пам'ятаю, щоб я так реготав
зі стількох причин.
Ти вплутувався в у те,
чим зазвичай ніхто не займається у твоєму віці,
і я не припиню захоплюватися
твоєю здатністю це робити.
Дякую.
Дякую. Спасибі тобі.
Я знаю, як нам пощастило, що нам це вдалося.
-Я знаю, що мені пощастило. -І мені страшенно пощастило.
Було класно.
У нас іще буде багато спільних справ, просто не поїздок.
Ти молодець, Джеку.
Неймовірно.
-За нас. -Я тебе люблю.
Я тебе люблю.
Стільки гарних спогадів.
Ти довів мене до сліз.
Зі мною це нечасто буває.
Я не знав, що у тебе є слізні залози.
Думав, вони запечатані.
-Дякую дуже. -Він вміє плакати.
Байдуже.
Ти плакав вперше відтоді, як Тетчер пішла у відставку.
Дурниці.
-Хто знає, що на нас чекає в майбутньому? -Ні, з мене досить.
-Правда? Ну гаразд. -Так.
Ти досі з цим не змирився.
Вибач.
Не зовсім, але…
-Такі в мене почуття. -Головне — намір.
-Татусю, залишився ще один сюрприз. -Он як?
Шоу почалося з того, як я катав тебе Ханоєму тук-туку.
Пам'ятаю. Волос дибом стає.
Зараз залишки твого волосся знову стануть дибом,
бо це шоу
закінчиться так само, як почалося.
Ми знову їдемо до В'єтнаму?
Ні, я замовив тук-тук, щоб відвезти тебе.
Ото радість стала.
-Ходімо надвір. -Ходімо.
Так.
Закінчимо тим, із чого почали.
-Їдемо на захід сонця… -Чудово.
…у твоєму улюбленому транспорті.
Ти тільки подивися!
Тук-тук.
Там ззаду є килимок, вкрити коліна, якщо замерзнеш.
-Готовий? -Так.
Поїдемо по гарних місцях або просто до будинку престарілих?
Дуже кумедно.
Далеко не поїдемо,
бо я не впевнений, що ти витримаєш.
Вибачте.
Так!
-Тут літній джентльмен. -Вибач.
Що ти робиш?
Це якийсь хаос.
Здається, той, в Таїланді, був із мотором.
Дідько.
Інша річ.
І ЖИЛИ ВОНИ ДОВГО І ЩАСЛИВО
-А що, непогано. -Так, у тебе непогано виходить.
ЗДЕБІЛЬШОГО ЩАСЛИВО
-Вибач. -Обережно.
Дідько.
Вибач.
-Ти врізався в машину. -Я знаю.
-Пішов на хер! -Вибачте.
Вибачте.
Обережно.
Я пом'яв машину?
-Усе гаразд. -Здається, ні.
Приємна, неспішна
поїздка містом.
Треба було викликати «Убер».
Переклад субтитрів: Марина Замятіна