EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
UTANFÖR EN BIOGRAF NÅGONSTANS I LONDON…
Hej.
-Kram? -Nej, det tycker jag inte.
Ska det bli roligt? Det bästa ur programmet.
Du får återuppleva alla höjdpunkter från Travels with my Father.
Jag kan knappt bärga mig…
Vi har haft många fantastiska stunder under de här fem åren.
Skål.
-Bra. -"Bra"?
Vi har besökt 14 länder…
Det kryllar av italienare här.
…från karga öknar
till snötäckta berg.
Det här var faktiskt mäktigt.
Herregud.
-Pappa. -Nej.
Regel nummer tre?
Var aldrig för långt bort från en offentlig toalett.
Vi har rest över 8 500 mil
på fyra kontinenter.
Varför inte flyga som vanligt folk?
Man ser mer av omgivningarna så här.
Det har varit spänning…
Din pappa är roligare än du.
Nej tack.
…fall…
Fan!
-Jag har den! -Ja!
-Kommer jag över där? -Nej!
…budgetboenden…
Är det här verkligen hotellet?
Här sover inte jag.
Jag heter Jack. Det här är min pappa Michael.
-Beklagar. -Va?
Aldrig i livet.
…och ren lyx.
Jävlar.
Och vi har njutit av varje stund.
Jätteroligt.
Kan ni sluta hångla?
Du vet att jag gillar att umgås med dig.
Jag ser att mamma kommer bra överens med Valerio.
Honom skulle vi ha nytta av hemma.
Här känner du dig väl som hemma,
i en tom salong?
Nej.
Temat för serien är värme.
-Nu ska vi vara nostalgiska. -Okej.
Så inget mer sånt där. Du förstör stämningen.
Så sluta dissa.
Sluta vadå?
Var inte en sån glädjedödare.
-Okej? -Ja.
Att resa handlar mer om människorna man träffar än platserna man besöker.
Jag håller med.
Vi har träffat fantastiska människor. Jag vet att du älskar nya bekantskaper.
Så att du får förolämpa dem för första gången. Vilka har dina…
…favoritpersoner varit?
Stewart.
Jag gillade Stewart.
-Vi träffade ingen Stewart. -Jodå.
-Herregud, du menar killen på tåget? -Ja.
-Han var steward, har jag ju sagt. -Jag vet, men han var underbar.
Du säger att han var "underbar",
fast du tilltalade honom en enda gång, och då sa du fel namn till honom.
Ja, men han var en bra steward.
Vi kan friska upp minnet och titta på det igen,
när du blev dödspolare
med en steward på ett tåg i Thailand.
-Som hette Stewart. -Nej, han hette inte Stewart!
Jo!
Ursäkta mig.
Här är er toalett.
Där är baren
och där har ni en ishink.
Jag är er steward.
Om ni behöver hjälp med nåt
kan ni trycka där, så kommer jag.
Tack så mycket, Stewart. Trevligt att träffas.
-Vilken trevlig karl. -"Stewart"?
Han sa att han hette Stewart.
Han sa "steward", inte "Stewart". Såg han ut som en Stewart?
Trodde du han hette Stewart?
Förlåt då.
Hur ska jag veta det?
När vi sa "Stewart" sa han inte: "Ursäkta, men jag heter inte så."
-Han hade namnbricka. Jag läste den. -Vad stod det?
-Inte stod det Stewart. -Vad stod det då?
Det minns jag tyvärr inte.
Det var fem år sen
och vi träffade honom i fem sekunder.
Han kanske inte hette Stewart, då.
Om han hade hetat Stewart
kanske han inte hade presenterat sig: "Jag är er Stewart."
Det vore att ta i.
Det kanske var vänskapligt menat.
"Jag är er Stewart."
Brukar du presentera dig så?
"Jag är er Michael"?
Nej, men han talade ju ett främmande språk.
Som han inte riktigt behärskade.
Det märkligaste mötet
på våra resor kan ha varit
när vi av en slump råkade springa på Steven Seagal. Minns du det?
Ja, men jag hade aldrig hört talas om honom.
-Ska vi titta? -Ja.
Titta, där borta. Var inte för uppenbar.
-Visst är det han? -Ja, det ser så ut.
Jag måste gå och hälsa. Jag måste få träffa Steven Seagal.
Hej, mr Seagal.
-Jag heter Jack och är ett stort fan. -Trevligt att träffas.
Jag bor också här på hotellet.
Jag är en stor beundrare.
-Jag är själv skådespelare. -Jaså?
Där är min pappa. Pappa?
-Jag gör en serie med min far. -Kallar du honom "pappa"?
-Förlåt? -Kallar du honom "pappa"?
Ja…
Pappa, det här är Steven Seagal.
Trevligt att träffas, mr Seagal.
-Får jag fråga en sak? -Javisst.
-Du är ju zenmästare. -Ja.
Vad är essensen i zen?
Steven Seagal slängde ner mig i en damm!
Gick han bara?
Jag som skulle ta honom i hand och tacka för det där.
Här har vi det.
"Vad är essensen i zen?"
"Fördjupning."
Det var därför han slängde i mig.
Han kunde bara ha sagt det.
Det var en märklig upplevelse att träffa mr Seagal.
Hans manager ringde dagen därpå och frågade…
-…om vi ville äta lunch, tror jag. -Ja, lunch.
Och lunchen var besynnerlig, för han åt ingenting.
"Jag äter inte lunch", sa han.
Jag minns att han pratade med dig om aikido på lunchen
och du ställde frågor för att vara artig.
Han började beskriva väldigt ingående
hur man avväpnar nån som attackerar en med samurajsvärd.
-Ja, det minns jag. -Du bara nickade, som för att säga:
"Det var mycket användbar information, mr Seagal.
Jag ska ha det i åtanke nästa gång jag…
…handlar mat på Waitrose och blir attackerad med samurajsvärd."
-Eller på herrklubben. -Ja.
Är det nån mer som du har tyckt särskilt mycket om?
Jag blev väldigt förtjust…
…i Porky.
-Just det, Porky. -Minns du Porky?
Han var fantastisk.
Vi körde runt i Compton.
Han kallade mig för "OG".
Jag tyckte det var lite oförskämt,
för jag trodde det betydde att jag var gammal.
"Visst, jag är ingen ungdom längre,
men du behöver inte hålla på
och kalla mig för
OG."
-Men det betydde det ju inte. -Nej.
-Original gangster. -Ja.
En reko kille. Respekt.
Ska du bara låta den vara?
-Ja. -Lämnar du en bror i sticket?
Du ska boxa till den.
Okej, vi tittar väl bara.
-Allt bra, OG? -OG?
-Va? -Allt bra?
Ja, jag mår bra.
Jag sa "OG" och du sa: "Va?"
Otroligt gammal.
Nej, original gangster.
-Original gangster. -Jaha.
Du rockar kostym med rosa slips.
Grymt.
Du leker inte, OG. Jäklar.
Du lägger ribban högt.
Jag gillar honom.
Jag uppskattar respekten. Den får jag inte från dig.
Nånsin.
Nu får valpen åka med de stora jyckarna.
Jag och OG tar hand om dig.
Vi tar hand om dig, yngling.
Jag gillar verkligen gangsterrap.
Jaså, du?
-Jag har alltid velat… -Gangsterrap?
-Jag älskar gangsterrap. -Struntprat.
Du var som besatt av Spice Girls.
-Vad är det för prat? -Jag var inte besatt av Spice Girls.
Du hade all deras musik. Du dansade omkring på ditt rum till Spice Girls.
Pappsen hänger ut dig!
Du älskade Spice Girls.
Jag älskade rap. Jag hade en skiva med Big Pun.
Jag hade skivor med N.W.A., med Eminem…
Vilken är din favoritlåt?
Jag gillar…
Det där tar för lång tid.
Dr. Dre…
"Millennium."
Nej, det är Will Smith. Jävlar.
Skål på er.
Skål.
Skål, mina herrar.
-OG. -Botten upp.
Absolut.
Vad brukar ni dricka, då?
Jag gillar vitt vin med soda.
Lyssnar du på Spice Girls och dricker vitt vin?
Ja, som fan.
Vilken underbar man.
Det är tragiskt…
Porky finns tyvärr inte bland oss längre.
-Jaså? -Ja.
Han har tyvärr gått bort.
-Nej! -Jo.
Det var synd, för jag gillade honom.
Jag tänkte att vi skulle skåla…
Så trevligt.
…för Porky, ett sista farväl.
Fint.
För de som lämnat oss.
Porky.
Skål för dig.
-Gud vare med dig. -Ja.
Egentligen borde vi rulla en feting och dra några bloss till hans minne.
Ja, men vi kanske ska hålla oss till champagne ändå.
Slå en gås?
Det hade han nog velat.
Jaha…
En bekantskap från början av serien
har fått en alldeles särskild plats i ditt hjärta.
Menar du
din mamma?
-Jag pratar om Winston. -Winston! Ja, det förstås.
Jag betraktar honom som sonen jag aldrig fick.
-Förstår du vad jag menar? -Vadå "aldrig fick"?
-Du har en son. Du har två söner! -Ja.
Men det är nåt särskilt med honom.
-Okej. -Nåt annorlunda.
Han är en docka, det är vad som är annorlunda.
Sover han i sängen med dig och mamma?
Inte nu.
-Har han gjort det förut, alltså? -Ja, så klart. När han var yngre.
Men inte nu.
Herregud.
Låt oss dra oss till minnes
hur den läskiga lilla jäveln kom in i våra liv.
Skorna.
Jaha.
Löjligt.
-Sawadee ka. -Sawadee ka. Hej.
Hej.
Så folk tar hand om de här dockorna som om de var barn?
Ja.
Jag vill att ni ska ha en docka.
Ni reser runt i olika länder och borde ha med er en docka
som ger er tur på era resor.
-Vad ska han heta? -Jag har funderat på det.
Du fick heta Jack eftersom min far hette Jack,
men jag har alltid ångrat att jag inte höll fast vid förstahandsvalet
som var Winston.
-Winston! -Stunden som ni har väntat på.
Här har ni er luk thep-docka.
-Hej. -Vi är dina två nya pappor.
Pappa och farfar, inte pappor. Vi är inte ett par.
Jag ville inte förvirra honom.
Du kan få första tjing, som man säger.
-Jag ska ta hand om den. -Hej, Winston.
-Pappa är här. -Det var det läskigaste jag har sett.
Skräm honom inte.
Vill du hålla honom? Inte prata så där, bara hålla.
Bajsa inte nu.
Duktig pojke.
Då går vi, Winny.
-Tack. -Då går vi ut.
Kom med farfar.
-Sjukt. -Fint.
Det gör det inte mindre sjukt.
Nej, det var fint.
Minns du att hon var lite flirtig?
-Det var hon. -Hon var väldigt…
Hon hade också en docka,
och flirtade med dig genom sin docka.
Vilken konstig eftermiddag.
Medge att Winston är läskig.
Han är inte läskig, han är fin.
Han är läskig.
Han är som hämtad ur en skräckfilm.
-Struntprat. -Jo!
Jag kan visa.
Det räcker att ändra musiken lite grann
för att du ska se hur läskig han är.
Tänker du mycket på döden?
Döden är hemsk.
Kortet visar henne att det vilar en förbannelse över er.
-En förbannelse? -Ja.
Jag visste inte att det var så farmor dog.
Sluta prata med dockan.
Det är ju Winston!
Pappa är här.
-Läskig. -"Hallowinny"?
"Hallowinny."
En av de saker som jag har uppskattat mest med att göra det här så länge är
att ha sett hur du har blivit
mer benägen att ge dig hän åt sakerna vi har gjort.
I den första säsongen
gjorde vi ett inslag
där vi paddlade kajak, och du…
…vägrade ta av dig kavajen.
Jag ägnade flera timmar åt att försöka få dig att ta av dig den.
Det var i den första säsongen. I den fjärde hade du dragkläder…
…på scen i en gaybar.
Jag tycker att det visar hur mycket mer öppensinnad du har blivit.
Jag tror inte jag har blivit öppensinnad. Snarare nedbruten av dig.
Till slut tänkte jag: "Vad tjänar det till att försöka stå emot?
Jag gör det bara."
-Och till slut började jag uppskatta det. -Ja.
-Det var clownerna och allt det andra. -Clownerna.
-Det var en viktig händelse. -Ja.
Du var rädd för clowner.
Rädd skulle jag inte säga.
Vi kan ta en titt
på clownfestivalen i Odessa.
Festivalens höjdpunkt är en parad genom staden.
En chans för pappa att ta tjuren vid hornen.
Föga förvånande…
Pappa!
…så håller han sig undan.
Var är han?
Pappa!
Michael!
Där är han.
Vad i helvete gör jag här?
Det är rena rama mardrömmen.
Hur fick du mig att gå med på det här?
-Vinka, pappa. -Nej.
-Nej! -Du skrämmer barnen.
-Jag skrämmer inte barnen. -Jo.
Jag har vinkat till dem så mycket som jag kan med.
Jag vinkar en gång till, sen får det räcka.
Inte som en drottning, som en clown. Skojigt!
Bara pappa kan få en clownparad att kännas som ett begravningståg.
Men du måste ha gillat det där.
Ja, verkligen. Jag gillade att vara clown.
Med din yrkesbana…
Det återstår väl att se, men det är mycket möjligt
att du halkar in på barnunderhållning.
Barnkalas och såna saker.
Tror du att clownfestivalen i Odessa
hjälpte dig att bli kvitt din clownfobi?
Jag förstår inte varför du tjatar om det. Jag är inte rädd för clowner.
-Så du är inte rädd för clowner längre? -Nej.
Helvete!
Hur kan du göra så mot mig, vid min ålder?
Ja, det kunde ha varit farligt.
-Ja, ta det försiktigt. -Ingen fara.
De har hjärtstartare här.
Tack, mr Froggle.
Hade du förberett det där?
Ja, han har suttit där i 20 minuter.
Du är ondskefull.
Han satt där medan du talade illa om barnunderhållare.
Du har sårat mr Froggle.
Han gråter nu.
Eller tåren är nog bara smink.
Vi går vidare till våra värsta stunder.
Mitt värsta minne från Amerikaresan.
Hilary Whitehall på scen…
-…med Magic Mike. -Ja, det var fruktansvärt.
Jag vill inte se det igen, men vi gör det ändå
för att friska upp minnet.
Det här kan nog bli traumatiskt.
Har du lust att följa med?
-Jag måste gå. -Nej…
-Vart ska du? -Med honom.
Vad gör hon?
-Är allt bra? -Nej, det är inte alls bra!
Det där var fantastiskt, Jack!
Fantastiskt!
Nu blev jag törstig.
Har ni det bra? Ropa: "Som fan!"
Som fan!
Vad vill du säga?
Som tur är var jag inte där. Jag hade redan gått därifrån.
Men nu när jag ser det undrar jag
vad din mamma håller på med.
Det värsta är när han står och åmar sig och hon kastar en lysten blick.
-Ja. -På paketet.
Tur att hon aldrig har gjort så med mig.
Om du skulle göra så där skulle du nog inte komma upp igen.
Det värsta med det där var efteråt
när mamma berättade för mig att han hade doftat Deep Heat.
Det var en så vidrig detalj.
Det innebär också att det här hemska minnet
för evigt är förknippat med den hemska doften.
Jag vet inte vad Deep Heat är, så jag vet inte hur det luktar.
-Men jag antar att det inte luktar gott. -Nej.
-Nej.
Din mamma har aldrig pratat om det med mig.
Om jag var du skulle jag bli orolig
om hon ber dig att smörja in dig med Deep Heat innan ni går till sängs.
-Jag ska komma ihåg det. -Pass på.
Om hon ber dig
att dra på dig ett par väldigt tajta jeans,
smörja in dig i Deep Heat
och sätta på…
…R&B,
så säger du bara: "Nej, Hilary. Jag vet vad du försöker göra.
Den här Mike är inte magisk."
Vi ska titta på ett annat av mina favoritminnen.
Det här var när du försökte parkera en husbil
utanför Caesars Palace i Las Vegas.
Vadå "försökte"?
Det gick inte allt annat än bra.
Försiktigt…
-Försiktigt nu. -Här nånstans?
-Stanna! -Va?
Bromsa! Förlåt.
Blir det bra?
-Nej, du står i vägen för taxibilarna. -Var är alla de där…?
-För helvete. -Hur gör man det här?
-Sluta! -De ska inte tuta på mig.
-Be nån att… -Jag hatar när folk tutar på mig.
-Sluta! -Håll tyst!
-Sluta! -Far åt helvete!
-Pappa! -Vad är det?
-Herregud. Döda mig. -Vad gör vi nu?
-Ber nån om hjälp. -Ska jag lägga in bromsen?
Ursäkta, kan vi få parkeringsassistans?
Jag har glömt hur bromsen funkar. Jag stänger av motorn.
Du kan inte bara lämna den.
Den rullar! Bromsa!
Okej…
-Herregud. Sluta nu, pappa. -Var sitter bromsen?
-Lägg i parkeringsbromsen. -Jag hittar den förbannade handbromsen.
-Där sitter den. -Ja, där var den. Då gör jag det.
Då gör jag det. Så där, ja.
Jag skulle vilja se dig parkera med den där.
Det här för oss vidare till ett annat favorittema på våra resor,
när vi har varit ute på vägarna.
-När vi har kört. -"Vi"?
-På bilresa… -Du kan inte köra.
Jag menade…
-Du tror väl inte att du kan köra bil? -Nej.
Det är jag som har kört genom hela serien.
Så kom inte med nåt: "Vi har kört…"
-För du har inte kört. -Det har gått fram. Jag har inte körkort.
Vi tar en titt på hur vi har haft det bakom ratten.
Hur du har haft det bakom ratten, och jag som passagerare.
Titta, pappa.
Vad håller du på med?
Jag åt en ostbåge med foten.
Vidrigt.
Det är som att ha en jävla barnunge i bilen.
Vad är det du äter?
-Lamingtonfinger. En australisk klassiker. -Det låter vidrigt.
-"Lamingtonfinger"? -Ja.
Det låter som en grej i skolan.
Nåt som mr Lamington, geografiläraren,
gjorde med fingret.
Vidrigt.
-Vill du ha ett Lamingtonfinger? -Nej tack.
Ta en nöt, pappa.
Vill du ha en nöt?
Jag vill inte…
Jösses.
Det där var…
Förlåt, det var visst wasabi på.
Genomvidrigt!
Vad fan var det där?
-Det var… -Jag ska döda dig.
-En wasabinöt. -Jag ska definitivt döda dig.
Det var det vidrigaste jag har ätit i hela mitt liv.
Det smakar som nåt ur din röv.
-Det får du ändå medge, Jack. -Vadå?
Du är väldigt enerverande att åka bil med.
Jag höjer stämningen.
Jag håller ångan uppe i bilen.
Visst…
Då går tiden snabbare.
Nåt av det mest uppskattade i serien
är förstås ditt stående uttryck.
-Jag har inget sånt. -Jo.
"Far åt helvete."
-Larva dig inte. -Jo, det är ditt stående uttryck.
-Är det mitt stående uttryck? -Folk ropar det efter dig på gatan.
Beundrare, tror jag.
Medge att du svär en hel del.
Det gör jag inte.
-Jo, som en sjöbuse. -Inte alls.
Det yr svordomar åt alla håll.
-Ett svordomsbombardemang. -Lögn.
-Vartannat ord… -Nej.
Jo!
Du svär mycket. Du svär jämt.
-Jag svär inte alls jämt. -Jo, det gör du.
Det är en jävla lögn!
Ska vi titta på ett montage?
Vad fan är ett montage?
Vad gör ungen? Far åt helvete!
Far åt helvete.
Vad i helvete?
Helvete!
Händerna på ratten, för helvete!
Den lille jäveln.
Sluta jävlas.
Håll käften, för fan!
Far åt helvete!
Vad fan gör jag här?
Helvete.
Det är som en stor jävla höna.
Didgeri-jävla-doo.
I helvete heller.
Var fan har du varit?
Vad fan är det där?
Helvete.
Jävlar!
Jävlar.
Jag älskar dig.
Far åt helvete.
Femtiofem gånger. Inte för att nån räknar.
-Ett förlåt? -Jag ber om ursäkt.
-Till alla som tog illa upp? -Jag ber så mycket om ursäkt till alla…
…som tog illa upp, men…
…självklart händer det
att man undslipper sig en svordom.
-Det bara slinker ur en? -Ja.
Vi börjar närma oss slutet av denna minnenas kavalkad,
och jag vill bara avslutningsvis påminna oss om
att vi har haft det
väldigt roligt.
Det har vi verkligen.
Upp i ettan, nummer ett.
De uppskattade inte "upp i ettan".
Ursäkta mig.
Jag behöver verkligen skita.
Den är längst bak.
275 meter!
Var det där du, Michael?
Det var min höft.
Ni hörde det åtminstone.
När jag var liten brukade han trolla för mig när jag fyllde år.
Han tog fram en stor flaska vodka och fick innehållet att försvinna.
-Var det ett skämt? -Vad du ljuger.
Jag har varit med, OG. All fitta har hållit mig ung.
Fitta håller en ung, för fan.
Kör hårt!
Jag undrar vad "idiot" heter på walesiska.
Idiót.
Förlåt, jag fick glass i näsan.
Det har varit fem härliga år.
-Fantastiskt. -Ja.
-Väldigt roligt. -Ja.
Mina bästa stunder är när vi har brustit ut i skratt
i olika situationer.
-Ju mer opassande, desto bättre. -Jag håller med.
De här fem åren har varit den bästa tiden i mitt liv.
Tycker du?
För att jag har tillbringat dem med dig.
Mike kavlar upp ärmarna. Mike dricker öl.
Jack älskar Mike.
Det har varit fantastiskt att tillbringa så här mycket tid med dig.
Jag kan inte minnas att jag nånsin har haft så här roligt.
Du kastar dig in i saker
som ingen i din ålder skulle kasta sig in i
och jag är och förblir djupt imponerad
av din förmåga att göra det.
Tack.
Tack för att du gör det här.
Jag vet vilken ynnest det är att få göra det här.
Jag är lyckligt lottad.
-Det är jag med. -Vi har haft det jättebra.
Vi kommer säkert att göra mycket mer ihop, men inga fler resor.
Vad bra du var, Jack.
Otroligt.
-Skål. -Jag älskar dig.
Jag älskar dig.
Det är väldigt fina minnen.
Nu har du fått mig att gråta. Det är sällsynt.
Jag visste inte att du hade tårkanaler.
Jag trodde de hade vuxit igen.
-Tack för det. -Han gråter faktiskt.
Nåja…
Det är första gången du gråter sen Margaret Thatcher avgick.
Vad fånig du är.
-Vem vet vad framtiden har i sitt sköte. -Nej, nu får det räcka.
-Jaså? -Ja.
Du har fortfarande inte kläm på det här.
Förlåt.
Inte helt rätt, men…
-Det kändes rätt. -Det är tanken som räknas.
-Jag har en sista överraskning. -Jaså?
Serien började med att jag körde runt med dig i Hanoi i en tuk-tuk.
Det minns jag. Det var hårresande.
Nu ska det lilla hår du har kvar snart resa sig igen,
för vi avrundar serien på samma sätt som den började.
Ska vi till Vietnam igen?
Nej, jag har bara bokat en tuk-tuk.
Gudskelov.
-Vi går ut. -Ja.
Då så.
Det slutar som det började.
-Iväg mot solnedgången… -Härligt.
…i ett av dina favoritfordon.
-Ja, kolla här. -En tuk-tuk.
Sätt dig i bak. Det finns en filt om du blir kall om benen.
-Beredd? -Ja.
En vacker omväg eller raka vägen till ålderdomshemmet?
Jätteroligt.
Vi tar en förhållandevis kort väg,
för jag vet inte hur länge du orkar.
Ursäkta.
Okej.
Vi ber om ursäkt.
Vad gör du? Det här är fullständigt kaos.
Den vi hade i Thailand hade nog motor.
Jävlar.
Nu så.
DE LEVDE LYCKLIGA I ALLA SINA DAGAR…
-Det går riktigt fint. -Ja, du klarar det bra.
NÅJA, MESTADELS LYCKLIGA…
-Ursäkta. -Försiktigt!
Jävlar.
Förlåt.
-Du körde in i en bil. -Jag vet.
-Far åt helvete! -Förlåt.
Förlåt.
Försiktigt.
Blev det en buckla på bilen?
-Det är nog lugnt. -Nej, jag tror inte det.
En trevlig liten tripp runt i staden.
Vi borde ha tagit en Uber.
Undertexter: Karl Hårding