A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
EGY LONDONI MOZI ELŐTT…
Szia!
Ölelés?
Ne túlozzunk!
Izgatott vagy?
A „legjobb” válogatás.
A sorozatunk legszebb pillanatait élheted át.
Alig bírok magammal az izgalomtól.
Hihetetlen időket éltünk át az elmúlt öt évben…
Egészségére!
- Ez jó. - Jó.
Tizennégy országban jártunk…
Ez a hely tele van hülye olaszokkal.
…száraz sivatagoktól
a hófödte hegyekig…
Tényleg nagyon lenyűgöző.
Istenem!
- Apa. - Nem.
Harmadik szabály.
Mindig maradj nyilvános WC közelében.
…több mint 85 000 kilométert tettünk meg
négy kontinensen…
Miért nem repültünk?
Mert ez így festőibb.
…tele izgalommal…
Apád viccesebb, mint te.
Nem, kösz.
…és nagy borulásokkal…
Bassza meg!
- Megvan! - Igen!
- Át bírok menni? - Nem!
…olcsó helyeken…
Ez a szálloda? Biztos vagy benne?
Én itt nem alszom.
Jack vagyok.
Ő az apám, Michael.
- Elnézést. - Mi van?
Semmiképpen.
…és luxusban.
Bassza meg!
És imádtuk minden percét.
Nagyon vicces.
Elég a smárolásból!
Tudod, mennyire élvezem a társaságodat.
És látom, hogy anya elvan Valerióval.
Hasznos lenne a ház körül.
Otthonos érzés lehet számodra
egy üres színház.
Nem.
Ez meleg hangulatú műsor, oké?
- Kedves visszaemlékezés. - Oké.
Szóval hagyd abba! Ne húzd le!
Ne legyél ünneprontó!
Rontó mi?
Ünneprontó. Rosszalló.
- Oké? - Igen.
Az utazás szerintem inkább
az emberekről, mint a helyekről szól.
Egyetértek.
Micsoda emberek!
Tudom, hogy te imádsz ismerkedni.
Az első sértegetések…
Kit ismertél meg
a legszívesebben,
szerinted?
Stewartot.
Stewart jó fej volt.
Ki az a Stewart?
- Tudod, nem? - A fickó a vonaton?
- Igen. - Oké.
Steward volt.
- Már megbeszéltük. - Szerintem elképesztő volt.
Elképesztő, mert konkrétan
egy mondatot beszéltetek, amiben félreértetted a nevét.
Stewardként dolgozott.
Akkor gondoljuk csak végig, mitől is vált
ilyen elképesztővé ez a férfi,
ez az ad hoc steward,
a thaiföldi vonaton.
- Stewart volt. - Nem!
- Nem hívták Stewartnak. - De!
Elnézést, uraim.
Ez a fürdőszobájuk.
Az italok ott vannak,
a jégvödör pedig itt.
A stewardjuk vagyok.
Ha bármilyen problémájuk van,
akkor nyomják meg ezt, és jövök.
Köszönöm szépen, Stewart. Örülök, hogy találkoztunk.
- Milyen kedves ember. - „Stewart”?
- Steward. - Stewart a neve.
Azt mondta, steward, nem Stewart.
Stewartnak nézett ki?
Azt hitted, Stewartnak hívják?
Úgy értem…
Honnan tudhatnám?
„Stewart”-nak hívtad, nem jött be,
nem mondta: „Nem ez a nevem.”
Kitűzője is volt.
- Láttam. - És?
- Nem Stewart volt. - Hanem?
Őszintén szólva sajnos nem emlékszem.
Öt éve történt…
öt másodpercre láttuk.
Akkor talán mégsem Stewart volt.
És ha Stewartnak hívják, akkor talán
nem mondta volna, hogy „a Stewartjuk vagyok”?
Túl bizalmas.
Talán barátságosan értette.
„A Stewartjuk vagyok”.
Így szoktál bemutatkozni?
„A Michaeljük vagyok?”
Nem angol az anyanyelve.
Ez nyilvánvaló volt.
Az egyik legfurább helyzet,
akivel összefutottunk valakivel,
az volt,
amikor szó szerint belebotlottunk Steven Seagalba.
Emlékszel?
Igen. Azt sem tudtam, kicsoda.
- Megnézzük? - Igen.
Nézd! Ott. Vigyázz, észre ne vegye!
Ez ő, nem?
Legalábbis úgy néz ki.
Köszönni akarok neki.
Találkoznom kell vele.
Jó estét!
Seagal úr.
- Jó estét! Jack vagyok. Nagy rajongója. - Örvendek.
Örvendek. Én is itt szálltam meg.
Nagy rajongója vagyok.
- Én is színészkedem. - Igen?
Ő az apám. Apu?
- Valóságshow-t forgatunk. - Még apunak hívod?
- Tessék? - Még apunak hívod?
Én… Igen.
Apa, ő Steven Seagal.
Ó, Seagal úr. Nagyon örülök, hogy találkoztunk.
- Kérdezhetek valamit? - Hogyne.
- Tudom, hogy ön zen mester. - Igen.
Mi a zen lényege?
Steven Seagal bedobott egy tóba.
Elment?
Kezet akartam vele fogni, és köszönetet mondani.
Megvan.
Mi a zen lényege?
Az, hogy belemerülj.
Ezért dobott be.
Meg is mondhatta volna.
Milyen furcsa élmény volt. Seagal úr.
A menedzsere másnap felhívott,
hogy szeretnénk-e
ott ebédelni.
Ebéd volt, igen.
Érdekes ebéd volt, mert ő semmit nem evett,
mondta is: „Nem ebédelek, nem szoktam.”
Emlékszem, amikor az aikidóról beszélt,
és te csak udvariasan kérdezgettél,
és elég sok részletbe belement arról,
hogyan kell lefegyverezni valakit, aki szamurájkarddal rohan feléd.
Tényleg. Emlékszem.
Te pedig úgy bólogattál,
mintha azt mondanád: „Ez nagyon hasznos információ.
Köszönöm, Seagal úr.
Ezt legközelebb észben tartom
a nagybevásárlás közben,
ha valaki karddal támad rám.”
- Vagy a Garrick Clubban. - Igen.
Milyen kedves emléked van még?
Egyenesen imádtam
Porkyt.
- Ó, Porky. - Emlékszel rá?
Csodálatos volt.
Bejártuk Comptont…
És végig
papának hívott.
Kicsit durván hangzott,
mintha vén fasznak hívna,
gondoltam is, hogy: „Nem vagyok túl fiatal,
de nem kell mindenáron
minden mondatban
papának hívni.”
- Persze nem így értette. - Nem.
- Gengszterpapa. - Aha.
Fair játék. Riszpekt.
Csapj már bele!
- Nem. - Nem vagy bratyó?
Elég,
ha belecsapsz.
Oké, nézzük a klipet!
- Papa, jól vagy? - Papa?
- Mi? - Mondom, jól vagy?
Igen, nagyon jól.
Magadra vetted a „papát”, mi?
Nagyapó?
Nem, gengszterpapa.
- Gengszterpapa. - Ja.
Tuti vagy abban a rózsaszín nyakkendőben.
Mi?
Nem szarakodsz, papa.
Elöl jársz.
Jó fej ez az ember.
Tetszik, hogy tisztel. Nem úgy, mint te.
Bármikor is.
Kulipintyó vagy. Nagy kutyák társaságába kerültél.
Papával vigyázunk rád.
Vigyázunk rád, öcsi.
Nagy gangsta rap rajongó vagyok.
Igen?
- Mindig akartam… - Gangsta rap?
- Gangsta rap. - Az zene?
A Spice Girls megszállottja voltál.
Mi ez az egész?
Nem voltam Spice Girls rajongó.
Állandóan a Spice Girlsre táncoltál, imádtad.
Most megkaptad.
Szeretted a Spice Girlst.
Rapes voltam. Big Pun albumom is volt.
N.W.A. albumom, Eminem albumom.
A kedvenc gangsta rap dalod?
Hát…
Látod, gondolkodnod kell…
Dr. Dre…
„Millennium”.
Az Will Smith dala. Basszus.
Csin, fiúk.
Egészségedre.
Uraim.
- Igen, papa. - Fenékig.
Igenis, uram.
Otthon mit isztok?
Én speciel
fröccsözni szoktam.
Spice Girlst hallgatsz és borozol?
Igen, ez vagyok én.
Kedves ember.
A dolog elég komor fordulatot vett.
Porky sajnos már nincs köztünk.
- Igazán? - Igen.
Sajnos elhunyt.
- Nem. - De bizony.
Ez nagyon szomorú, mert nagyon kedveltem.
Koccintunk az emlékére?
Hogyne.
Porkyra, aki itt hagyott minket.
Kedves.
A hiányzó barátokra.
Porkyra.
Az egészségedre.
- Isten áldjon! - Az ég áldjon!
Illőbb lenne egy spanglival emlékezni rá,
szívnánk az emlékezetére.
Inkább maradjunk a pezsgőnél.
Gandzsa?
Ő azt választotta volna.
Oké.
Természetesen volt, akivel az utazás elején találkoztál,
aki különleges helyet kapott a szívedben.
Úgy érted,
anyád?
- Winstonról beszélek. - Winston!
Igen, igen.
A meg nem született fiamként tekintek rá.
- Érted, mire gondolok? - Micsoda?
Van fiad.
- Kettő is! - Igen.
Ő mégis
nagyon különleges.
- Igen. - Más.
Egy baba, ettől más.
Egy ágyban alszotok?
Most nem.
Mi az, hogy „most nem”? Mikor?
Nyilván, amikor fiatalabb volt.
Most nem.
Jézusom.
Ne feledjük, hogy került
ez a hátborzongató kis fasz az életünkbe.
Cipő.
Ó, igaz.
Nevetséges.
Jó napot!
Jó napot.
Úgy bánnak a babákkal, mint a gyerekekkel?
Igen.
Adunk nektek egyet.
Mivel sok helyen jártok,
a jó szerencse szimbóluma lesz.
Mi legyen a neve?
Ezen gondolkodtam.
Te azért lettél Jack, mert apámat így hívták,
de megbántam, hogy nem szívem szerint neveztelek el.
Winstonnak akartalak hívni.
- Á, Winston. - És a várva várt pillanat.
Ez a luk thep babád.
- Szia. - Itt vannak apuék.
Apa és nagypapa,
nem vagyunk pár.
Nem akartam összezavarni.
Lestipistopizhatod, ha akarod.
- Vigyázni fogok rá. - Szia, Winston.
Én vagyok apu.
Mint egy horrorfilmben.
Ne ijesztgesd!
Meg szeretnéd fogni? Ne beszélj, csak fogd!
Ne kakálj be!
Életem.
Gyere, Winny, induljunk!
- Köszönöm. - Már megyünk is.
Gyere nagypapával!
- Nagyon durva. - Édes.
Még most is durva.
Nem, édes volt.
Emlékszel, hogy flörtölt velem a nő?
- Tényleg. - Igen.
Neki is volt egy babája,
és a babáján keresztül flörtölt, igen.
Olyan furcsa délután volt.
Belátod, hogy Winston hátborzongató?
Nem hátborzongató, édes.
Hátborzongató.
Mintha egy horrorfilmből lépett volna ki.
- Ugyan. - De!
Nézd, bebizonyítom.
Csak tegyél alá másik zenét,
és látni fogod, hogy hátborzongató.
Sokat gondolsz a halálra?
A halál szörnyű dolog.
A kártya szerint átok ül rajtad.
- Átok? - Igen.
Nem tudtam, hogy mama így halt meg.
Ne beszélj már a babához!
Ez nem baba, ez Winston.
Én vagyok apu.
- Úristen. - „Hallowinny”?
Hallowinny.
Az egyik legjobb élményem,
és mivel olyan sokáig tartott,
hogy láttam,
mennyivel könnyebben egyeztél bele néhány dologba.
Például az első évadban
emlékszem,
volt egy egész napos kajakos jelenet,
és nem akartad
levenni a zakódat.
És emlékszem, órákig győzködtelek, hogy vedd le.
Az első évadban.
A negyedik évadban aztán
dragben léptél fel
egy melegbárban.
És ez a bizonyítéka annak,
hogy mennyire megnyíltál.
Nem nyíltam meg. Betörtél.
Úgy éreztem, hogy nincs értelme küzdeni.
Túl akartam lenni rajta.
És egyre jobban élveztem.
Igen.
Bohóckodtunk, ki emlékszik mindenre.
Bohóckodtunk.
- Ez fontos pillanat volt. - Igen.
Te féltél a bohócoktól.
Nem mondanám, hogy félek.
Nézzük meg
az odesszai bohócfesztivált.
Az egész fesztivál a városban zajló felvonulással zárul.
Itt az idő, hogy apám szembenézzen a démonjaival.
Nem meglepő módon…
Apa?
…kissé szégyenlős.
Hova lett?
Apa?
Michael!
Megvan. Ott van.
Mi a francot keresek én itt?
Micsoda rémálom.
Hogy is beszéltél rá erre.
- Apa, integess! - Nem.
- Gyerekijesztgető. - Én?
- Nem ijesztem meg őket. - De!
Annyit integettem, amennyit bírtam.
Még egyet integetek, és ennyi volt.
Nem királynő vagy, hanem bohóc.
Csak apám érezhette a felvonulást temetési menetnek.
Azért biztos élvezted.
Imádtam. Élveztem bohóckodni.
Hogyne, nézd meg a karriered.
Úgy értem, könnyen fulladhat
gyerekek szórakoztatásába.
Tudod, gyerekzsúrok, ilyesmi.
Szerinted az odesszai bohócfesztivál
segített leküzdeni a félelmeidet?
De miért mondod, hogy félek a bohócoktól?
Sosem féltem tőlük.
- Nem félsz a bohócoktól? - Nem.
A francba.
Miért csinálnál ilyet?
Az én koromban.
Ez veszélyes a te korodban.
- Legyél óvatosabb! - Ne aggódj!
Nyugi, van defibrillátor a recepción.
Köszönöm, Mr. Froggle.
Szóval ezt megszervezted?
Igen. Húsz perce itt bujkál.
Olyan gonosz vagy.
Hallotta, hogy leszóltad a munkáját.
Megbántottad.
Ott sírdogál.
Lehet, hogy festett könnycseppe van.
Térjünk át a legrosszabb élményeinkre.
Mi a legrosszabb emlékem
az amerikai utazásról?
Hilary Whitehall
és Magic Mike.
Ó, az szörnyű volt. Egyetértek.
Nem akarom újra megnézni.
Azért érdemes felfrissíteni
az emlékezetünket.
Elég idegesítő lesz.
Eljössz velem?
- Mennem kell. - Nem, nem.
- Hová mész? - Vele.
Mit csinál?
Ember, jól vagy?
Nem, egyáltalán nem!
Jack, ez csodálatos volt!
Elképesztő!
Innom kell valamit.
Aki jól érzi magát, kiáltsa: „igen”
Igen!
Ehhez mit szólsz?
Hát, szerencsére nem voltam ott. Én már elmentem.
De most, hogy látom,
úgy értem, mit csinál anyád?
A legrosszabb, amikor a pasas felfelé tekereg,
anya meg szinte elolvad.
- Igen. - A csomagjától.
Hála Istennek, velem soha nem fordult elő.
Őszintén, ha te csináltad volna ezt,
úgy maradtál volna.
A legrosszabb ebben az, hogy emlékszem,
hogy aztán
anya mesélte, hogy a színpadon
izomlazító szag volt,
ami olyan durva.
És innentől, amikor erre emlékszem,
akkor az illatra is emlékezni fogok.
Nem ismerem azt a terméket,
azt sem tudom, milyen illata lehet.
- Feltehetően nem kellemes. - Hát nem.
- Nem. - Nem.
Anyád soha nem beszélt róla.
Figyelj oda, hogy ne kérjen arra,
kend be magad vele lefekvés előtt.
- Nem felejtem el. - Emlékezz rá!
Ha azt kéri,
hogy nagyon szűk farmert vegyél fel,
kend be magad izomlazító krémmel,
és dobj fel
egy R&B lemezt,
mondd azt, hogy: „Tudom, mire készülsz.
Ez a Mike valóságos.”
Nézzük meg egy másik kedvenc emlékemet!
Itt egy lakóautót próbáltál leparkolni
a Las Vegas-i Caesar’s Palace előtt.
Hogyhogy „próbáltam”?
Úgy értem, messze nem sikerült.
Nem, óvatosan.
- Oké, óvatosan. - Itt valahol?
- Állj meg! - Mi?
Fék! Sajnálom.
Így okés?
- Nem, beszorítottad az összes taxit. - Mi történt ezzel…
- Jaj, ne. - Mi van már?
- Hagyd abba! - Mit? Nem akarom, hogy…
Utálom, amikor rám dudálnak.
- Elég! - Hagyd abba!
- Baszd meg!
- Apa! - Mi van?
- Istenem, hadd tűnjek el. - Most mi legyen?
- Kérj segítséget! - Behúzzam a féket?
Elnézést, a parkolófiú tudna segíteni?
Nem tudom, hogy fékezzek. Inkább leállítom.
Nem maradhat itt.
Apa, még gurul. Fék!
Oké.
- Istenem. Apa, elég. - Hol van a fék?
- Húzd be a kéziféket! - Nem találom a kibaszott féket.
- Ez a kézifék. - Igen, ez az.
Jó, látom már.
Csinálom.
Kész.
Megnéznélek benne.
Ez nagyszerűen bemutatja az utazással töltött idő
másik kiváló témáját.
Vagyis azt,
amikor utaztunk.
Amikor vezettünk.
Mire fel a királyi többes?
- Együtt utaztunk. - De te nem tudsz vezetni!
Úgy értem, „mi”, nem…
Nem hiszed, hogy tudsz vezetni, ugye?
Nem. Egész végig én vezettem.
Úgyhogy hagyd ezt a: „végighajtottunk itt-ott…”
- Mert sosem vezettél. - Értem, nem vezetek.
Lássuk,
milyen volt a volán mögött.
Te a volán mögött, én utasként.
Apa, nézd!
Mit csinálsz?
Megettem egy Cheetost a lábammal.
Undorító.
Mintha egy kibaszott kisgyerekkel kocsikáznék.
Mit eszel?
Lamington szeletet.
- Ausztrál klasszikus. - Undorító.
- Egy Lamington szelet? - Igen.
Mint valami iskolai feladat.
Mr. Lamington, a földrajztanár,
akit felszeleteltünk.
Tényleg undorító.
Toljak egy Lamington szeletet?
Nem, köszönöm.
Apa, egy golyó?
Kérsz egy golyót?
Nem igazán…
Úristen…
mi ez…
Bassza meg. Wasabi van rajta.
Gusztustalan.
Mi a fasz volt ez?
- Ez egy… - Megöllek.
- Ez egy wasabis mogyoró. - Szétcsaplak.
Életemben nem ettem még ennél undorítóbb dolgot.
Mintha a seggedben lett volna.
- El kell ismerned, Jack… - Igen?
…nagyon idegesítő vagy az autóban.
Én vagyok a viccmester.
Életben tartom a hangulatot.
Rendben, oké.
Ettől repül az idő.
Természetesen az egyik legszebb dolog
a műsorunkban a jelmondatod.
- Nincs jelmondatom. - Mi?
„Baszd meg.”
- Ne légy nevetséges! - Hát?
Ez a jelmondatod.
- Ez? - Utánad kiabálják az utcán.
Remélem, a rajongóid.
Be kell vallanod, elég sokat káromkodsz.
Nem igaz.
- Mint egy matróz. - Én?
- Én nem. - Minden részedből káromkodsz.
- Szőnyegbombázol minket. - Nem.
- Minden második szó… - Nem is.
- De! - Nem igaz.
Bizony, sokat káromkodsz. Folyton káromkodsz.
- Nem káromkodom állandóan. - De.
Kibaszott hazugság.
Kérsz egy bemutatót?
Baszd meg a bemutatód!
Mit baszakodik ez a gyerek?
Baszd meg.
Baszki.
Ó, bassza meg!
A kezed a kibaszott kormányra!
Mit baszakodsz?
Ne baszd már a rezet!
Kuss, baszkikám.
Baszd meg!
Hol vagyunk, baszd meg?
Baszki!
Olyan, mint egy kibaszott csirke.
A kutyafaszába baszott istenit.
Velem ne baszakodj!
Hol baszakodtál eddig?
Baszd meg!
Ó, baszd meg.
Ó, bassza meg!
Bassza meg.
Szeretlek.
Baszd meg.
Ötvenöt b-bomba. Nem mintha számolnám.
- Elnézést kérsz? - Elnézést.
Elnézést kérsz?
Mindenkitől,
akit megsértettem.
De nyilván,
időnként
néha elkerülhetetlen a b…
- Kicsúszik a b-bomba? - Igen.
Hamarosan a végére érünk
az emlékeinknek,
és szeretném aláhúzni,
hogy közben
nagyon jókat nevettünk.
Tényleg. Rengeteget.
Dugják fel az egyesüket!
Nem tetszett nekik.
Elnézést,
tényleg mindjárt beszarok.
Igen, hátul van a…
Kétszázhetven méter.
Te voltál, Michael?
Kiakadt a csípőm.
Legalább hallottátok.
Gyerekkoromban minden születésnapomon mutogatta.
Elővett egy nagy üveg vodkát,
majd eltüntette a tartalmát.
- Viccelsz? - Hülyültem.
Sokáig lavíroztam, papa. A punci fiatalon tart.
A punci kurvára fiatalon tart, öcsém.
Rajta, bébi, rajta!
Hogy van walesiül, hogy „idióta”?
Idióta.
Elnézést,
a fagyi az orromba ment.
Csodálatos öt évünk volt.
- Hihetetlen volt. - Tényleg.
- Nagyon vicces volt. - Bizony.
És ezek a kedvenc pillanataim,
amikor csak belefutottunk
a helyzetekbe.
Minél illetlenebb, annál jobb.
Igazad van.
Életem legjobb időszaka
az elmúlt öt év volt.
Igen?
Főleg azért, mert veled tölthettem.
Mike feltűri az ingujját. Mike sörözik.
Jack szereti Mike-ot.
Csodálatos volt az együtt töltött idő.
Nos, nem emlékszem,
mikor éreztem magam ilyen jól.
Olyan dolgokat csináltunk,
amit a te korodban senki nem csinálna,
és mindig lenyűgöz
és emlékeztet, hogy mire vagy képes.
Köszönöm.
Köszönöm, hogy eljöttél.
Tudom, hogy milyen szerencsések vagyunk.
Rohadtul.
Rohadt szerencsés vagyok.
Óriási volt együtt lenni.
Biztosan mást is csinálunk együtt, csak ne utazzunk többet!
Nagyon ügyes voltál, Jack.
Elképesztő.
- Egészségedre. - Szeretlek.
Szeretlek.
Néhány nagyon boldog emlék.
Megríkattál.
Ritka dolog.
Tényleg van könnycsatornád?
Azt hittem, bedugult.
- Köszönöm. - Tényleg sír.
Na, mindegy.
Margaret Thatcher lemondása óta most sírtál először.
Nevetséges.
- Ki tudja, mit hoz a jövő? - Nem, ennyi volt.
- Ennyi? Oké. - Igen.
Nem hiszed el, ugye?
Elnézést.
Nem egészen, de…
- Ilyen volt. - A szándék a fontos.
- Nos, van egy utolsó meglepetésem. - Igen?
A sorozat elején egy biciklis utánfutóban szeltük Hanoi utcáit.
Emlékszem. Hajmeresztő élmény volt.
Nos, ami a hajadból megmaradt,
az megint égnek áll,
hiszen így is búcsúzunk el.
Mi? Visszamegyünk Vietnámba?
Biciklis utánfutóban megyünk.
Ó, baszd meg a kedvességed.
- Gyerünk. - Rajta.
Oké.
Ott fejezzük be, ahol elkezdtük.
- Irány a naplemente… - Remek.
…az egyik kedvencedben.
Igen, nézd csak meg!
Riksamobil.
Ülj hátra! Azt a plédet terítsd a térdedre, ha fázol.
- Nos? - Rajta.
Tegyünk egy kört, vagy vissza az otthonba?
Nagyon vicces.
Tegyünk egy kis kört,
mert nem tudom, bírod-e majd.
Ó, elnézést.
Igen, oké!
- Idős embert szállítok. - Sajnálom.
Mit csinálsz?
Kész káosz.
Szerintem a thaiföldi motoros riksa volt.
A francba.
Beindultunk.
BOLDOGAN ÉLTEK, MÍG MEG NEM HALTAK…
- Nem rossz. - Igen, nagyon jól csinálod.
ELÉG BOLDOGAN…
- Sajnálom. - Vigyázz.
Basszus.
Sajnálom.
- Nekimentél. - Tudom.
- Baszd meg! - Bocs.
Sajnálom.
Ó, istenem.
Vigyázz.
Nekimentem?
- Semmi gond. - Nem, nem hiszem.
Csodás, kellemes
városi kocsikázás.
Legközelebb Ubert hívok.
A feliratot fordította: K. Hajnalka