EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Min sånglärare i skolan var från Wales. Gareth Jones.
Ja, honom gillade jag.
"Föreställ er att ni trycker ner en rugbyboll
i en hink med vatten."
-Jag fattade inte riktigt vad han menade. -Ingen aning.
Himmelskt bröd Himmelskt bröd
Låt mig äta tills mätt jag är
Mätt jag är
Låt mig äta
Tills mätt jag är
-Vad kan det ha blivit av Gareth Jones? -Han blev nog döv.
Vi är ute på vår sista resa. Hilary har tagit oss till Portmeiron,
ett resmål berömt för sin excentriska arkitektur i Gwynedd i Wales.
I går berättade mamma att de har sålt vårt kära familjehem utan att berätta för mig.
Det här är en skapelse av en man som hette Clough Williams-Ellis.
Han var före sin tid,
för han gillade att ta gamla byggnader och ge dem nytt liv här.
De där pelarna köpte han 1932.
I 30 år funderade han på vad han skulle göra med dem.
Han väntade på rätt tillfälle. Nån familj kanske skulle ringa och säga:
"Vi ska göra oss av med vårt familjehem. Vill du ha lite gamla tegelstenar?"
Vi har inte rivit huset. Vi har sålt det.
Jämnat min barndom med marken.
Ungarna där borta för ett jädra liv.
Hur säger man "tyst för fan" på walesiska?
Pappa!
Okej, inga svordomar i min selfie-video.
Härifrån…
…är utsikten fantastisk.
-Hej. -Hej.
En lycklig familj. Jag minns hur det var.
Med kärleksfulla föräldrar och ett kärleksfullt familjehem.
-Lyssnar du på honom? -Varför sa du inget?
Vi har bilat runt i en vecka. Du kunde ha nämnt det.
Det är inte mycket att säga.
Förlåt för huset, men jag är säker på att du kommer att uppskatta det i längden.
Hoppas att ni är redo för ett liv på landet.
För att det inte ska vara dålig stämning
när mamma åker hem till London för att förstöra mina minnen, så vi tar en glass.
Bore da.
Skrytmåns.
Shw mae, själv då?
-Hur mycket walesiska kan du? -Jag kan föra ett samtal.
-Okej, för ett samtal. -Bore da, "god morgon".
Och sen?
-Popty ping. -"Popty ping"?
Vad är det?
-"Mikrovågsugn" på walesiska. -Fint samtal.
Man kan inte inleda ett samtal med någon
med att säga "god morgon" och sen "mikrovågsugn".
Jag kan föra ett samtal på walesiska,
men bara ett specifikt samtal,
nämligen när man ska köpa en mikrovågsugn.
Det är inget samtal, det är bara ett ord.
"Mikrovågsugn?" Sen säger de: "Javisst, jag ska hämta en."
Jag kanske kan lära mig mer nu på resan.
-Jag fattar. -Är ni nöjda?
-Ja, verkligen. -Mitt var lite kallt.
Kan du köra den i er popty ping?
-Självklart. -Tack.
-Skrytmåns. -Hon förstod.
Jag undrar vad "idiot" heter på walesiska.
Idiót.
Förlåt, jag fick glass i näsan.
Jag vet inte vem av er som är värst. Du eller han?
Så du kan också walesiska, pappa?
Hilary åker hem till London medan Michael och jag fortsätter vår färd genom Wales.
Wales är inte bara känt för rugby, purjolök och "Cheeky Vimto",
det finns också tre gånger fler får än människor här.
Så mamma ansåg att vi inte kunde resa till Wales utan att besöka en fårfarm.
Vi kommer till Llanfairfechan, ett "fechan" vackert ställe,
för att träffa fårbonden Gareth.
Croeso i Ty'n Llwyfan.
-Detsamma. -Där räckte din walesiska inte till, Jack.
-Hej. Michael. -Hej, Michael.
Trevligt att träffas.
Ni ska få se hur arbetet på en fårfarm går till. Jag ska hämta en fårhund.
Jag ska ge er en djupdykning i hantering av fårhund
och en snabblektion i walesiska. Nu sätter vi igång.
-Är den lagom? -Tack så mycket.
Det här är en herdestav. Vi har dem till att fånga in får.
Man sätter den runt halsen så här.
Det påminner mig om grejen vi hade till att släpa dig av scenen.
-Ingen skrattade åt dina skämt. -Och där stod du i kulisserna…
Ja, och släpade ner honom från scenen.
Det ska vi inte göra i dag. Kom nu.
-Ska vi inte ha en hund? -Jag har en.
-Har du redan hämtat den? -Ja.
-Joe! -Han var inte att leka med.
Det här är Joe, fullständigt namn Pen Ty'r Joe.
Joe lystrar till särskilda kommandon.
Ett för att gå till vänster och ett för att gå till höger.
Vänster är "come-by".
-Hörde du det? "Come-by". -Kumbaya…
Visslingen för det är…
-Come-by, vissling, vissling. -Ja.
Come-by!
-Da iawn. -Vem är Diane?
-Jaså, da iawn. -Det betyder "bra".
Det viktigaste kommandot vi har är "ligg", för att hunden ska stanna.
Och det heter "gorwedd".
Och visslingen…
Nu vill jag höra er ta i.
-Från tårna. -Ja.
-Är du beredd? -Ja.
Det såg ut som om du ville pussa mig.
-Ska vi sätta igång? -Ja.
Vår uppgift är att få in fåren i den lilla fållan.
Kom.
Okej…
-Du sa inte att de skulle springa mot mig. -Come-way! Nej!
Släpp.
Varför släpper du förbi fåren som ett sladdrigt sallatsblad?
-Nej! -Apport!
-Nej, Jack! -Apport!
Kasta inte herdestaven. Det är en skymf.
Du kan inte ta tag i dem.
-Nej… -Håll fast, Jack.
Come-by bort dit! Vad gör ni?
-Vad tycker du, Michael? -Fåren är smartare än han.
Om jag tar ledaren…
-Ja! -Du fick in ett!
Lägg ner det där, Jack. Du gör ingen nytta. Det blir bara kaos.
-Jag har ett! -Vad håller du på med?
In med det, Jack.
Come-by.
-Kom igen. -Come-by.
In i fållan, Jack. In i fållan.
Sitt.
Sitt, sitt.
Nej, in med dig igen! Vad gör du?
Hörni, fåren! Nu kommer ni hit.
Nu är det färdigtramsat. In i fållan med er.
Är ni inte i fållan när jag har räknat till fem så hamnar ni i grytan.
Sluta larva er.
Så där ja. Bra.
-Ja! -Bra!
Bra jobbat.
-Tack, Michael. -Så gör man, Jack.
Med min sinnesnärvaro och personlighet fick jag in fåren i fållan.
Vi gjorde det tillsammans.
-Jag tröttade ut dem. -Det kan jag hålla med om.
De var helt slut efteråt. "Nu orkar vi inte mer. Vi går in."
Underbart. Seså.
Jag är inget får!
-Seså! -Nej!
Du stängde inte fållan, för helvete! Efter allt jobb!
Sen vill Gareth visa oss sina 2 000 tunnland med sin terrängbil.
Uppriktigt sagt, har man sett ett tunnland så har man sett alla.
Sitter ni bra där bak?
Går det bra, pappa?
Stick inte ut huvudet, bara. Det är ett stup här på sidan om oss.
Tre hundra meter.
-Var det där du, Michael? -Det var min höft som gick ur led.
Ni hörde det åtminstone.
Nu blir det skumpigt.
Nej, Max. Du sitter inte så bra där.
Snälla Max, nej!
-Pappa! -Hur går det där nere, Jack?
Max fes mig i ansiktet på så här nära håll!
Inte igen! Nej, Max!
Spänn ringmuskeln! Du skulle bara våga!
Max!
Tycker du att det här är roligt?
Siktar han på nummer två?
Nej! Max!
Hur säger man "sluta" på walesiska?
-Cachu. -Cachu?
-Cachu. -Cachu!
-Nu sa du åt honom att skita. -Nej!
-Skit på honom, Max! -Nej!
Nej, inte cachu!
Då var vi uppe på toppen av Dinas.
Vi är framme.
Det här är Dinas.
Om man översätter det från walesiska blir det "stad".
Här fanns ett keltiskt fort förr i tiden. Man förstår varför.
Min släkt har brukat den här marken i 370 år, Jack.
Är Liverpool ditåt? Vinden för med sig ljudet från billarmen.
Den här platsen har varit viktig för mig sen jag var barn.
Och här ska jag sluta mina dagar.
De får bära mig härifrån i en kista. Som man säger på walesiska:
"En plats där själen kan få ro." Det är den här platsen för mig.
-Du har en blöt fläck i baken. -Ja, det har du.
-Jag tror att Max har kissat på dig. -Skämtar du?
På riktigt? Var det därför han hade läppstiftet framme?
Nu blir det berg-och-dalbana.
Med den fina stunden avrundar vi vår walesiska del av resan.
Härnäst har mamma planerat att vi ska fara norrut till Lake District.
Det är ett passande namn eftersom det är många sjöar där.
Massor.
Och pensionärer. Om ni gillar sjöar så har ni kommit rätt.
Min kära mamma har bokat rum åt oss på lyxiga Armathwaite Hall
och beställt fika åt oss.
"Så spännande", utropade ingen nånsin.
Dags att göra det lite mer spännande.
Har ni shots?
-Vi har tequila. -Vi tar två.
-Två tequila? -Ja.
-Vad håller du på med? -Mexikanskt kaffe.
Man ska dricka te och äta bakelser.
Och du försöker förstöra det med tequila.
Tequila har aldrig förstört nåt, bara livat upp.
Stämningen här är lika torr som sconesen.
-Vi gör så här. Vi går en runda krocket. -Okej.
Om du vinner gör vi som mamma har planerat. Om jag vinner improviserar vi.
Ja, det ställer jag upp på.
Bra.
-Nu ska du få, som Donkey Kong. -Okej.
Kom.
-Tequila. -Tackar.
¡Arriba!
-Kom nu. -Det ska bli ett nöje.
Du ska få storstryk.
-Då så. -Vinna eller försvinna.
Jag tar av mig den här. Kan du hålla min rock?
-Tack. -Du tar det här på allvar.
Då så…
Då ska vi se.
Helvete!
-Vad var det där? -Ett tåg.
-Det var ett tåg. -Det var inget tåg.
-Det var din telefon. -Nej.
-Du fuskar. -Det gör jag inte alls!
-Du är en simpel fuskare! -Nej!
-Det var inte jag! -Du är en simpel fuskare!
Det var tåget! Rälsen går där borta. Nej!
Jag vann, så jag vill visa Michael att Storbritannien är mer än te och krocket.
Det finns saker man aldrig skulle ana här i landet.
Just här är har det mesta förstås med sjöar att göra.
En sån aktivitet råkar vara kallbad.
Vi är vid Bassenthwaite Lake
där friluftsbadfantasten Winnie ska berätta vad det går ut på.
Winnie!
-Jack! -Hur är det?
-Så trevligt! -Winnie som i Winston Churchill?
-Nej, som i "Winnie the Pooh". -Ja, så klart.
-Det är väl ofarligt? -Helt ofarligt.
Inga hajar eller krokodiler, väl?
Inte om vi håller oss borta från Kongo, där jag kommer från. Där badade vi aldrig.
Vi såg vita som badade,
men vi fick inte göra det, för det var många som dog.
Men när jag kom hit var det så lättåtkomligt.
Så jag bestämde mig för att prova.
-Jag har en boj till dig här. -Den behöver jag inte.
Det är så att man syns. Det kan vara båtar här.
Jag löser det på annat sätt. Jag hoppar i.
-Utan våtdräkt. -Kolla där!
-Lappen syns. -Va? Det är strumpan!
Vad var det där?
Det är ingen lapp, det är en strumpa.
Jag visste att det var kallt i vattnet så jag stoppade i en strumpa.
Jag låtsas att jag inte såg det.
Då så.
Vänta…
Så fan heller, jag ska ha våtdräkt.
-En våtdräkt. -Det är iskallt!
-Nej då, det är varmare nu. Kom nu. -Jag behöver nog en större strumpa.
Ett par strumpor.
Det där behövs inte. Jag hjälper gärna till.
Är den på?
Strumpan har glidit upp.
Han har alltid varit bättre på att klä av sig än att klä på sig.
Mina inälvor kom i oordning.
Nu badar vi.
-Ta den tid du behöver. -Okej.
Snart kommer vi till skedet som är väldigt obehagligt för män.
-Pungen? -Ja.
Kallbad är faktiskt bra för könsdriften.
-Jaså? -Ja, och som kvinna blir man trängre.
Det var en sten, inte min reaktion.
-Ska du simma lite? -Jag plaskar helst mest runt lite.
-Du gillar det nog. -Sen kan jag simma lite.
Winnie!
Då är vi i.
-Jack! -Det var uppfriskande.
Var inte en sån mes.
Skulle inte du vara vattenvan?
Michael nöjer sig inte med att häckla mig från stranden, så han har hyrt en båt.
Varför har man aldrig ett isberg till hands?
Ta av dig våtdräkten och sluta vara en sån mes.
Jag gillar våtdräkten.
Man får ut mer av det utan våtdräkt.
Man känner sig mer levande. Lita på mig.
Okej, ta av den.
Okej.
Jag hatar dig!
Herregud!
Ja!
Jag har ingen känsel kvar. Det här är fruktansvärt, Winnie.
Det må vara soligt, men vattnet är lika kallt som blodet i pappas ådror.
-Lämna mig inte! -Nej, du får inte åka med i båten.
-Dräm till honom med åran om det behövs. -Michael! Hur kan du?
Märker du skillnaden? Känner du dig levande?
-Känner du…? -Jag känner mig levande!
Nu ryker den här gamla kamraten.
Ge fan i det där!
Det där var fantastiskt, Winnie.
-Visst var det? -Ja.
-Jag ska nog… -Nej, den behåller jag.
Som ett litet minne. Winnie!
Förlåt!
Jag tyckte verkligen om friluftsbadet,
men så här i efterhand förstår jag varför aktiviteten
lockar betydligt fler kvinnor än män.
Sköldpaddan har gömt sig i sitt skal.
Jag vet inte om den nånsin kommer ut.
Nästa aktivitet jag har planerad kan till och med Michael delta i.
Det brittiska landskapet har fått ett tillskott.
Nu blir det vandring med lamor.
Vi ska vandra på Catbells med George och Dopey, det är han till vänster,
med guiden Ruby och Sven.
Vi tar oss upp i lugn och ro.
Är Dopey man eller kvinna?
-Kastrerad hane. -Ja, jag tänkte…
Det är inte mycket mandom kvar.
När blev du kastrerad, Dopey? Var det länge sen?
Gjorde det ont?
Vi blickar ut över Derwentwater.
Där uppe till vänster har vi Skiddaw och i sjön finns det några öar.
Vi har St Herbert's Island och även Derwent Isle.
-Fint, Jack. -Vackert.
St Herbert, sa du.
Jag har aldrig hört talas om nåt helgon som heter Herbert.
Lord Pocklington ansåg sig vara kung över Keswick
och besköt folks båtar med kanon. En excentrisk man.
Vi ser också…
Vad håller du på med?
-Ingenting. -Sluta.
-Jag gör inget. -Lägg av.
-Jag bara… -Vill du ha den här käppen i baken?
Du har en grop i hatten. Jag tyckte att fodret låg bra där.
-De blir glada. Jag lägger det där. -Nej!
-Så kan du huka dig och de kan äta. -Jag vill inte ha det i hatten.
Det vill Dopey.
Vi går hitåt.
Ska du klia dig på pungen igen? Eller där pungen brukade sitta.
Sätt fart nu, Jack.
-Vem är det som leder vem? -Vi ska inte dit ner.
-Jack, varför ska du…? -Nej.
-Du har ingen styrsel alls. -Snälla, George. Du gör mig till åtlöje.
Du gör mig till åtlöje, George. Nu håller vi oss på stigen.
Som Ruby sa. Ja, det var bättre.
Om han är sprallig nu, tänk dig innan han blev kastrerad.
Det räcker med sånt där. Följ med pappa nu.
Duktig Dopey.
-Inte Winstonrösten. -Jodå.
-När blev du lamaexpert? -En sån här borde vi skaffa.
Vill du följa med mig till Oxfordshire, Dopey?
Vi har köpt ett fint hus ute på landet.
När min fru har vant sig vid dig kan du få sova i fotänden av sängen.
Jag förväntade mig inte att bli vän med en lama.
Jag tyckte laman var riktigt rar.
Om jag hade en lama, vet du vad den skulle heta? Dalai.
Ja, Dalai Lama.
Då skulle alla säga: "Du är så rolig, Jack."
Kendrick Lama.
Jag vet inte vad du pratar om.
Jag har fått nog av mammas trista hotell,
så jag har bokat in oss på ett roligt, avspänt och annorlunda ställe i Cartmel.
Åtminstone lantligt. Väldigt lantligt.
-Hej. -God eftermiddag och välkomna!
Ert rum är i ordning. Ni kan gå in där.
-Tack så mycket. -Det här var rustikt.
-Jag sa ju att det var ett ombyggt stall. -Vad fan är det här?
Jag vet vad du tänker säga.
Det finns ingen tv, men vi kan titta på Netflix på min dator.
Du driver med mig, va? Du driver med mig.
Du ville ju ha det lantligt. Det här är lantligt.
Att sova med en häst.
-Ska vi göra oss hemmastadda? -Jätteroligt. Nu går vi till bilen.
Nej, pappa. Vi ska sova här. Det är den ultimata hästupplevelsen.
Jag vill inte ha nån hästupplevelse. Jag sover inte med en häst.
Hästen är här intill, vi sover i sängen.
Det här förbereder för livet på landet.
Det här är faktiskt på riktigt.
Här får gästerna tillbringa natten hos en frieserhäst.
-Trams. -Ska vi göra oss hemmastadda?
Om jag ska sova här kommer jag att behöva ett mycket starkt sömnmedel.
Jag kan fråga om Matey har ketamin.
När mörkret faller verkar Don Whitehall lite orolig
för att vakna med ett hästhuvud i sängen.
Jag lägger mig här så jag får bättre utsikt mot hästen.
-Hej, pappa. -Vad gör du?
-Ska du säga god natt till hästen? -Nej.
Jag har inte hälsat på den och tänker inte säga god natt.
Lägg dig.
Du har plockat fram batongen, ser jag.
Herregud, kolla vad stor den är. Titta, pappa.
Så där ser jag ut på morgonen.
Vågar vi sova med den i närheten?
Pappa? Titta på hästen. Den är alldeles blodfylld.
Gå dit och dräm till den med en sked.
Visst. Nu tycker jag att vi sover, Jack. God natt.
Okej, jag fattar galoppen.
God natt, pappa.
Vad vill du ha till frukost i morgon? Bacon och gnägg?
Om jag inte äter ordentligt blir jag valack.
Jack… Tygla dig, för helvete.
Var inte så föl i munnen.
Det här stället bjuder på utmärkt service,
som tidig väckning av en trevlig hotellvärdinna.
-Herregud, Jack! -Ja?
-Vad är det där? -Det är mr J.B.
Ta bort mr J.B. härifrån.
-Jag vill inte ha den i min säng. -Det är väckningen.
-Det är en shetlandsponny. -Nej!
-Visst är den söt? -Nej, det är den inte.
Bättre än en väckarklocka, visst?
-Hur har du sovit? -Hur kunde jag gå med på det här?
Jag har sovit fruktansvärt dåligt.
Det låter lite "hest" när du pratar.
Börja inte nu igen.
Hästen löper amok här nere, Jack.
-Kan du lösa det. -Vadå "lösa det"?
Hejsan.
-Du får inte komma upp i sängen. -Vill du kela?
Nej.
-Det var en tung fot. -Du har bara dig själv att skylla.
Jag trodde att jag hade sett det mesta, men det här var nåt i hästväg.
Den försöker krypa ner… Du får inte vara i min säng!
Den tror att den har hittat en gammal skrumpen morot.
Efter att ha skakat om Michael och antagligen ponnyn också
är det dags att återgå till mammas resplan.
Vi kör norrut i fem timmar från det vackra Lake District
över gränsen till de skotska högländerna.
På vägen blir vi hänförda av av de magnifika bergen i Glen Coe.
SKOTTLAND
Men plötsligt äventyras hela vår resa av en allvarlig medicinsk nödsituation.
Shetlandsponnyn stegrade sig…
-"Stegrade"? -Ja, och stampade mig på tån.
Vart tog det vägen?
-Har du tvättat fötterna? -Jag kan inte tvätta den här foten.
Det luktar unket härinne.
-Det här är inte normalt. -Ta bort den där.
-Nej! -Kan det vara blodförgiftning?
-Nej! -Det kan det vara.
-Ta bort den! -Aj, pappa!
Jag försöker köra.
Efter att Michael har bytt kostym
anländer vi till boendet som mamma har bokat in, Carberry Tower i Musselburgh.
Vad gör rullstolen där?
-Jag ringde och bad om assistans. -Lägg av.
-Du kan inte mena allvar. -Jag är skadad.
Det är en tjänst som de erbjuder.
-Så jag ringde och bad om det. -Patetiskt.
Jag är inte patetisk! Jag är skadad. Jag har gjort illa foten.
-God eftermiddag. -Hej. Ursäkta mig…
-Går det bra? -Ja.
-Tack. -Du milde. Vad har du råkat ut för?
En ridolycka.
-Det var tråkigt att höra. -Det är bara struntprat.
Du tåflirtade med My Little Pony.
-Det gjorde jag inte alls. -Jo.
-Kan du ta väskorna? -Ja, det kan jag.
Försiktigt.
Helt otroligt att han ber mig att bära in hans jävla resväskor.
Solen skiner över det vackra landskapet.
Jag önskar att jag kunde promenera i landskapet, men…
-Du kan få en vandringsstav. -Och den jävla ryggsäcken…
-Nu får det vara nog. -Pappa!
Nu var du snabb ur rullstolen, minsann.
-Det är värdesaker i den här. -Det tror jag säkert.
-Jag ber om ursäkt. -Ingen fara.
-Följ med mig. -Kan jag få lite hjälp?
-Nej. -Michael!
-Fåna dig inte. -Jag…
Pappa!
Morgonen därpå har Hilary planerat in nåt som jag har drömt om sen barnsben,
att söka efter Loch Ness-odjuret.
Den 2 maj 1933 blev Loch Ness-odjuret fotograferat första gången.
Det var en bluff, men märkligt nog har det synts till flera gånger sen dess.
För att få hjälp att hitta odjuret tar vi hjälp av "Nessie Hunter".
Ha ögonen på skaft. Det kan dyka upp när som helst.
Jösses!
Nej, förlåt. Det var bara en and.
-Hejsan. -Du måste vara Steve.
-Det måste jag. Och du måste vara Jack. -Trevligt att träffas.
-Det här är Michael. -Trevligt.
STRANDFYND
Steve Feltham tog farväl av vardagslivet för 30 år sen
och flyttade till den här husvagnen vid Loch Ness för att söka efter odjuret.
Han är sannerligen en samtida hjälte.
Vad är det närmaste du har kommit en iakttagelse?
Förra sommaren kom en vän från andra sidan sjön till mig
med det bästa beviset jag nånsin har sett.
-Ni ska få se. -Ett kranium?
-Ett kranium med väldigt lång hals. -Vänta, så ska ni få se.
Det här kommer ni att gilla.
Det är ungefär sex meter långt, på drygt 150 meters djup.
Det liknar en croissant.
Båten som tog bilden kör timslånga turer varje dag.
Den har passerat här över hundratals gånger.
Vi har alltså störst chans att hitta Nessie om vi tar den båten.
-Ja, om vi följer med den båten ut. -Och åker hit.
-Och letar efter det stora föremålet. -Det är vår bästa chans.
Med två heltids-Nessiejägare till hjälp
borde vi ju se nånting, eller hur?
Varför är den riktad mot nåns sovrum. Men snygg var hon.
Jag förstår varför. Jag hoppas det är en rival du spionerar på.
-Man håller koll på konkurrenterna. -Inget värre.
Den är faktiskt riktad mot nåns hus.
-Är den? -Ja.
Den ska nog riktas nedåt lite grann. Så där.
-Tack. -Ingen orsak.
Steves vän Ronald visar sig ha tid över, så vi ger oss ut på sjön.
Om vi fångar henne kastar vi nog i henne igen, som vid sportfiske.
Nu ska vi fånga oss en Nessie.
Hur tror du att du ser ut i den där gula jackan?
Som en riktig lirare.
2020 upptäckte Ronald en stor fläck på ekolodet
som många tror kan ha varit Loch Ness-odjuret.
Var det du som hittade det misstänkta föremålet?
Ja, och det blev en världsnyhet.
Under alla mina år här på sjön var det här det mest övertygande beviset jag har sett
på att det finns nåt i sjön.
Vem vet, vi kanske ser det igen.
Nu börjar vi närma oss platsen
där vi såg det på ekolodet, så vi bör hålla koll på skärmarna.
Om nåt dyker upp i det svarta så är det antingen ett fisk eller ett odjur.
Håll utkik efter en stor röd fläck.
Ingenting än så länge.
Här gäller det att ha tålamod.
-Han har väntat i 30 år. -Jag väntade i 50.
-Femtio år? -Ja, 50 år.
Här har jag inget att komma med.
Jag har varit här i sex timmar och börjar redan bli otålig.
Jag bestämmer mig för att ta saken i egna händer.
Dags att hala fram fiskrenset.
Om det dög åt Hajen kan det duga åt Nessie.
Det ser riktigt gott ut.
Ska vi kasta i lite?
Vänta…
31 år… Han kanske kör sån där periodisk fasta.
-När man hoppar över att äta… -…en årstid eller två.
-Ja, för odjur är det nog årstider. -Kasta i en hink till.
Vi tar den nära båten.
Pappa!
-Nu förstår jag din teknik. -Att kasta i själva hinken?
Ja, om odjuret dyker upp nu så har man en hink att slå det med.
Den kan bli det enda vi fiskar upp i dag.
Visst sjöng sjömän sånger för att locka fram sjöjungfrur och sånt?
-Visst var det så? -Få honom inte att sjunga en sjömansvisa.
Må förrådsbåten komma snart Med socker, te och rom med fart
Inte förrän vi Nessie ser Får vi lätta ankar och fara hem
Det var nog fel sång.
Fel sång för alla, odjur eller ej.
Den där gossen är helt vrickad.
Kom nu, du stora bjässe. Kom till Jackie.
Kom till Jackie!
Fan.
Kom ner med håven om jag skulle få napp, pappa.
Det är föga troligt.
Pappa! Jag har fått napp!
Kom hit! Hon drar ner mig!
Ta tag i mina ben, pappa!
Vi har henne nästan!
Jag tappar henne!
Din idiot.
-Det var nära ögat. -Du hade ingenting där.
Nu har hon dragit åt helvete.
Hon kämpade emot, men jag hade henne nästan.
Du är mitt vittne.
-Det är jag inte alls. -Du såg det.
Jag såg dig göra mycket väsen för ingenting.
Jag kände hennes styrka i andra änden.
Hon är mer än en sägen nu.
Dagen då legenden blev verklighet.
Nu är jag en äkta Nessiejägare. Liksom de här två har jag aldrig sett nåt odjur,
men nästan, typ. Det firas med en sång.
Det var ett skepp som for till sjöss Och det skeppets namn var Billy o' Tea
Med vind i seglen Blås, gossar, blås
Må förrådsbåten komma snart Med socker, te och rom med fart
Inte förrän allt späck är smält Får vi lätta ankar och fara hem
Där satt den.
Jag har haft sex däruppe.
Säg att din raggningsreplik var: "Vill du se Loch Ness-odjuret?"
En punkt avbockad på listan, och en hink fattigare.
Men vilken upplevelse.
Dags att äta middag.
Vi hade tänkt oss Nessiefilé,
men av uppenbara skäl fick det bli haggis i stället.
Tackar.
Det är fint när man får en liten kastrull så här.
Det gör måltiden lite mer levande.
Traditionell mat. Haggis.
Fint.
Jack, kan du räcka mig saltet?
-Det är tillräckligt salt som det är. -För dig kanske, men inte för mig.
Jag skulle vilja ha lite mer salt. Kan du räcka mig saltet?
Okej.
Tack så mycket.
Skulle jag kunna få pepparn också, tack?
Nej, det behövs nog inte mer peppar.
Det är bra som det är.
Jag ställer den här om du skulle ändra dig.
Tack så mycket.
Skulle jag kunna få en skvätt rött vin?
-Nu sätter jag mig hos dig. -Nej, det behövs inte.
-Bara en liten skvätt… -Jag är inte din butler.
Middag med motion.
-Kan jag få vinet, tack? -Ja…
Det räcker så.
Tack.
Jag har fått tid att smälta beskedet och tänka igenom det
och har nu accepterat det.
Ni har min välsignelse att flytta ut på landet.
-Din välsignelse? -Ja.
Ni har min välsignelse. Jag gläder mig för er skull.
Även om ni har sålt vårt hem,
så har ni min välsignelse att börja om på nytt.
-Jag vill inte ha din välsignelse. -Men du får den. Den är din.
-Jag behöver den inte. -Om du behöver den så har du den.
-Min välsignelse. -Jag behöver den inte.
-Men om du skulle vilja ha den… -Det vill jag inte.
Om du hade velat ha min välsignelse skulle du ha haft den.
-Jag kommer inte att vilja ha den. -Okej, men…
Det är osannolikt att jag nånsin skulle behöva din välsignelse…
-Okej, men… -…för ett hus jag redan har köpt.
Är du inte på nåt sätt orolig för
att börja på ett nytt liv vid 81 års ålder?
Det är en hög ålder för ett så stort livsval.
-Gudskelov att mamma finns. -Ja, verkligen.
För du skulle aldrig klara av den flytten…
Den förre ägaren har lämnat två traktorer åt oss
och din mamma har redan använt båda två.
Din mamma kan sätta sig på vad som helst och få till det.
Okej…
-Det var inte riktigt… -Nej.
Nej, jag menade det inte på det sättet.
-Du vet vad jag menar. -Ja.
Morgonen därpå har mamma överträffat sig själv.
Jag älskar Harry Potter. Jag har sett alla filmerna och läst nästan en av böckerna.
Hon har bokat biljetter åt oss på den riktiga Hogwartsexpressen,
det ångloksdrivna tåget från 1949 som förekommer i filmerna.
Beundrare från hela världen kommer hit för att åka. Fang är mindre i verkligheten.
Det här påminner om tåget jag tog till skolan när jag var grabb.
Gick du på Hogwarts?
Hogwarts finns inte på riktigt, Jack. Du måste inse det.
Var du försteprefekt för Slytherin?
-Det här är ett riktigt tåg. -Här ska vi in.
Det som beskrivs som en av världens vackraste tågsträckor
börjar i Fort William vid foten av Storbritanniens högsta berg Ben Nevis
och slingrar sig förbi många sjöar till Mallaig
på Isle of Skyes sydspets.
Barnen som åker Harry Potter-tåget väntade sig nog inte att få se Voldemort.
-Livs levande. -Jätteroligt.
Du kan nog få jobb här med att skrämma barn.
Det är bron från Harry Potter, pappa! Vad spännande det är.
Väck mig när vi kommer nånstans.
-Titta, pappa! -Ja, det är en bro.
Vi har en bro i Putney.
Jag har fina minnen härifrån.
När jag var nygift var jag här uppe
eftersom svärföräldrarna bodde här.
-Bodde de här? -Ja, här i trakten.
Vi körde upp hit tillsammans.
Det var lång väg att köra. Jag hade en raffig liten MG.
Vi var förälskade. Vi var unga och kära.
-Inte så unga. -Nej.
-Hon var yngre än du. -Ja, hon var yngre.
Jag kan nog säga att jag har mina mest romantiska minnen härifrån.
Vi åkte på utflykt över dagen
med en picknickkorg.
Vi var på en stor ljunghed.
Plötsligt började det ösregna, så hon blev alldeles våt.
Hon fick lov att ta av sig klänningen.
Jag behöver inte höra detaljerna.
Jag minns att jag torkade henne och tänkte:
"Nu blev jag lite sugen."
Hur kommer man av tåget?
Hon har alltid varit snygg i baddräkt.
-Jaså, det säger du. -Hon bar upp den bra.
Men så var hon också en väldigt attraktiv flicka, Jane.
Vem fan är Jane?
Vad menar du?
-Du sa "Jane". -Ja, min första fru.
-Handlade allt det här om din första fru? -Ja.
-Jag trodde det var mamma. -Jag träffade din mamma långt senare.
Varför berättar du en massa romantiska historier om din första fru?
Du pratade ju om det.
Vi pratade om de skotska högländerna och sånt.
Om du vill berätta för mig om romantiska resor
får det lov att vara romantiska resor som du har gjort med min mamma.
Okej.
Jag känner att jag kan komma att få ångra att jag sa det där.
Men just nu vill jag inte höra mer om andra fruar.
Okej.
För att få tyst på snusket försökte jag distrahera pappa med en rolig lek.
Skulle det där vara roligt?
-Tunnelleken. -Helvete.
Det är ingen lek som jag tänker delta i.
-Jo, nu är det din tur. -Nej, du är komikern.
Du får stå för grimaserna.
Vart tog du vägen?
Bu!
Kom upp därifrån, Jack.
Om konduktören kommer kan han få helt fel intryck.
-Usch! Jag är din son. -Det vet väl inte han?
-Nästa gång är det din tur. -Okej, men bara en gång.
En gång, sen får det räcka. Här kommer en tunnel.
Vill ni ha nåt från vagnen?
-Nej, pappa har fått tillräckligt. -Jaså, har han det?
Man vet att man är i Skottland när du säger att jag är stupfull
och hon bara går vidare utan att blinka.
Det är säkert likadant i hela tåget.
Om nån inte är packad blir hon förvånad.
Vilken upplevelse. Se till att boka i tid om ni vill åka.
Man vill inte behöva åka ersättningskvast.
Vi kör några timmar söderut till Edinburgh.
Hilary har planerat in den sista delen av vår sista tripp ihop
på platsen där vår komikresa började.
Jag brukade uppträda varje år på Edinburghfestivalen.
Det är där alla brittiska komiker inleder sin bana.
Pappa tittar ner på oss nu.
Han är inte död, bara väldigt nedlåtande.
2011 tyckte jag att det vore roligt att ta med Michael upp på scen.
Han såg till att ta plats och publiken älskade honom.
Tio år och fem resor runt i världen senare är vi nu här.
Tjoho!
Mamma! Bli inte påkörd.
-Hej, mamsen! -Hur är det?
-Hej på dig. -Hej, gubben.
Mamma möter upp oss, och för att avsluta resan med besked
har hon arrangerat en sak med ett av Skottlands mest kända band
på läkarhögskolan.
Är ni redo? Beredda?
Dörren öppnas nog inåt.
-Ta-da! -Ja.
Välkomna till Edinburgh och Royal Edinburgh Military Tattoo.
Tack så mycket.
Berätta om tattooets historia.
Royal Edinburgh Military Tattoo var ursprungligen en uppvisning
i syfte att föra militärer och civila närmare varandra för 70 år sen.
Om ni har lust kan vi lära er lite grann.
Vi har en uppvisning planerad som ni gärna får vara med i.
-Finemang. -Vad spännande!
Det kan nog sluta med att vi blir jagade över gränsen.
Men vi gör ett försök.
Jack, du kan…
Ja, nu är du igång.
Varför kan du spela säckpipa?
-Det lät som… -Det lät som säckpipa!
-Hon spelade säckpipa! -Nu fortsätter vi.
Jag tror inte att säckpipa är min grej.
Jag har spanat in den stora trumman.
Jag har alltid velat testa en strap-on.
-På med den, Jack. -Ja…!
-Nu blir du väl glad? -Ja.
Rulla den tills du har… Ja, så där.
Och in med huvudet.
Nej, mamma.
Sluta!
Den ska sitta…
Jack…
Voilà!
Okej.
-Ska jag stå längst bak? -Bastrumman brukar vara i mitten.
-Jaha. -Michael, vi får…
-Akta pappa! -Förlåt.
-Vad gör du? -Det är en stor trumma.
-Jag går in mellan er. -Akta trumman!
-Jag går in här. -Han är livsfarlig med den där.
Pröva med basen.
Säckpipor och trummor,
rask marsch.
-Jättebra. -Spelade du ens?
-Ja. -Eller stod du bara där?
Så klart inte.
Hörde du mig inte?
-Nej. -Vill du säga nåt till honom?
Vill du prata med pappa? Varsågod.
-Spelade du verkligen? -Ja, det gjorde jag.
-Är ni klara? -Ja.
Längst fram går tamburmajoren som är bandets ledare.
-En sån där skulle passa honom. -Ja.
-Glänsande. -Ja, en sån tar jag.
Om vi ska gå på kullersten kan nog pappa behöva båda två.
För att stoppa bandet håller du upp den.
Om jag håller upp den blir det alltså tyst?
Du kommer inte förbi!
Han är faktiskt mer lik Sauron.
Min erfarenhet är att när man ger nån staven…
Då spårar de ur.
Med stor makt följer stort ansvar.
Upp med staven! Ni måste vara beredda att sluta då.
Om en trumslagare spårar ur är det så man får stopp på den.
Sänk den, så övar vi. Vi spårar ur och testar.
Ja, där satt det.
-Vi är nog redo. -Vi har inte ens lärt oss låten än.
Med Michael som tyrannisk tamburmajor
var Hilary och jag redo att marschera längs Royal Mile
med Royal Military Tattoo.
De här bilderna kommer med största säkerhet användas av ja-sidan
inför nästa omröstning om självständighet.
Rättning i ledet, säckpipor och trummor! Var beredda…
Rask marsch!
Du slår i otakt, Jack!
-Nej, det är de som spelar i otakt. -Spela i takt!
Ni kan skratta åt mig, men ni tar aldrig min frihet!
-Det där är respektlöst, Hilary. -Jag har tappat trumpinnarna.
-Kom, mor! Nu tar vi Carlisle! -Jack!
Jack!
-Helvete. -Vänd!
Mössan, Winston.
Förlåt, Winston.
Jag blev så till mig att jag ville tåga över gränsen och slakta engelsmän.
En låt till! En låt till!
Men i stället begav vi oss till Edinburghs slott för att insupa den hisnande utsikten
och avrunda denna känsloladdade sista resa.
-Det friskar på häruppe. -Det gör det.
-Eller hur? -Ja.
-Det var en fin avslutning. -Ja, det var det.
De var väldigt trevliga, säckpipeblåsarna och trumslagarna.
-Det var en väldigt fin avslutning. -Ja.
Sorglig, men fin.
-Är det sorgligt att det tar slut? -Ja.
Jag tror att vi har avverkat allt, men jag kommer att sakna det.
När jag knorrar och klagar brukar jag tänka:
"Vad kan en 81-åring annars göra? Du är förbaskat lyckligt lottad."
Jag vet att jag är lyckligt lottad.
-Det är jag med. -Vi har haft det jättebra.
Vi kommer säkert att göra mycket mer ihop, men inga fler resor.
-Tack. -Det har varit roligt.
Håll pipan!
-Säckpipor… -Jag trodde du gillade dem nu.
Ja, men utan bandet låter det som att en katt blir strypt.
Jag har en fantastisk sista överraskning åt er.
Jag har ordnat med en mycket spektakulär hemfärd åt er.
Mycket spektakulär. Ni kommer att älska det.
Det blir min avskedsgåva till er.
Nej… Här har vi en fin familjestund,
och så börjar ni slabba så där.
-En till. -Och sen ingen mer.
Aldrig nånsin, hoppas jag.
-Kom. -Jag vill insupa den här stunden, bara.
-Är du traditionellt klädd, Jack? -Det har inte du med att göra.
Nej, sluta! Hur gammal är du?
-81 år, och tycker att det där är roligt? -Jag skulle bara se efter.
-Har du nånting under? -Jag? Självklart inte.
Han fick stoppa ner pungen i strumpan.
Hilary skojade inte om överraskningen.
Hon hade arrangerat en helt otrolig flygtur.
Grabbarna från Biggin Hill hämtade oss i två Spitfire-plan från andra världskriget.
Vilken avslutning.
Inte på livet, alltså. Jag hoppas verkligen att de är besiktade.
Jag har drömt om att få flyga i ett sånt här sen jag var barn.
Visst är det häftigt, pappa?
Ja, verkligen. Ytterligare en sak jag kan bocka av.
Ska vi se vad de här rackarna går för?
-Vi gör en loop. -Absolut inte.
Jag sa nej!
Herregud!
Glöm inte att le, pappa!
Herregud!
Åh, jävlar…
Helvete.
Jag spyr!
Herregud.
Gillade du det där, pappa?
Jag mår tyvärr väldigt illa.
Jag borde ha tagit tåget.
Undertexter: Karl Hårding