‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Profesorul meu de muzică era galez. ‎Gareth Jones.
‎- Da. Îmi plăcea. ‎- Da.
‎Imaginați-vă că împingeți o minge de rugby
‎într-o găleată cu apă.
‎Asta ne zicea. ‎N-am înțeles ce voia să spună.
‎Habar n-am ce voia să spună.
‎Pâine a cerurilor
‎Hrănește-mă
‎Până mă satur
‎Hrănește-mă
‎Până mă satur
‎Ce s-o fi ales de Gareth Jones?
‎Cred că a surzit.
‎În ultima călătorie, ‎Hilary ne-a adus în Portmeirion,
‎un oraș faimos ‎pentru arhitectura excentrică
‎în Gwynedd, Țara Galilor.
‎Ieri, mama mi-a spus că ea și Michael ‎au vândut casa familiei
‎fără să mă anunțe.
‎Deci…
‎A fost ideea unui tip ‎pe nume Clough Williams-Ellis.
‎Era un vizionar. ‎Îi plăcea să ia clădiri vechi
‎și să le mute aici.
‎Coloanele acelea… Le-a cumpărat în 1932.
‎Timp de 30 de ani ‎s-a întrebat ce să facă cu ele.
‎- Trebuie să aștepți… ‎- Să vezi ce a ieșit.
‎Să zicem că o familie
‎vrea să scape de casa familiei.
‎„Vrei cărămizile astea?”
‎N-am dărâmat casa familiei. Am vândut-o!
‎Mi-ați demolat copilăria.
‎Copiii ăia fac prea mult scandal.
‎Cum se spune în galeză „tăceți dracului”?
‎- Tată! ‎- Nu!
‎Liniște! Nu vreau înjurături în filmare.
‎Aici…
‎E o priveliște uimitoare.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎O familie fericită.
‎Aveam și eu una…
‎Cu părinți iubitori și cu…
‎o casă minunată.
‎Îl auzi?
‎De ce nu mi-ai spus?
‎- Ce? ‎- Asta nu pricep.
‎Am stat o săptămână împreună. ‎Puteai să-mi zici.
‎Nu sunt prea multe de spus.
‎Îmi pare rău pentru casă, Jack, ‎dar sunt convins că, pe termen lung,
‎o să apreciezi.
‎Sper să-ți placă ție. O să stai la țară.
‎Ca să nu rămânem supărați
‎înainte ca mama să plece la Londra ‎să-mi distrugă amintirile,
‎mâncăm o înghețată.
‎Bună dimineața!
‎Lăudărosule!
‎Am galeza la degetul mic.
‎- Câtă galeză știi? ‎- Suficient cât să fac conversație.
‎Bine. Hai!
‎- Să te văd. ‎- Bore da.
‎- Bună dimineața. ‎- Și?
‎Popty ping.
‎Popty ping?
‎- Ce e aia? ‎- Cuptor cu microunde.
‎Conversație!
‎Nu poți intra într-o discuție cu cineva
‎spunând „bună dimineața” ‎și apoi „cuptor cu microunde”.
‎Vorbesc la nivel de conversație.
‎E conversație, dar e doar una singură.
‎Asta vorbești cu cineva ‎când vrei un cuptor cu microunde.
‎Nu e o conversație. E doar primul cuvânt!
‎„Cuptor cu microunde?”
‎Ei zic: „Sigur că da. Mă duc să-l caut.”
‎Poate mai învăț ceva acum.
‎- Mă descurc. ‎- Cafeaua e bună?
‎- E minunată. ‎- A mea s-a răcit.
‎- O bagi puțin în ‎popty ping? ‎- Sigur.
‎Mulțumesc.
‎- Lăudărosule! ‎- A înțeles!
‎Mă întreb cum se spune „idiot”.
‎Idiot.
‎Scuze, mi-a sărit înghețata pe nas.
‎Nu știu care dintre voi e mai rău.
‎Nu știam că și tu vorbești fluent.
‎Hilary s-a întors la Londra,
‎iar eu și Michael ‎ne continuăm aventura galeză.
‎Țara Galilor nu e cunoscută ‎doar pentru rugby, praz și sucuri.
‎Aici sunt de trei ori mai multe oi ‎decât oameni.
‎Mama s-a gândit că nu putem veni aici
‎fără să vizităm o fermă de oi.
‎Am venit la Llanfairfechan, ‎un loc „fermă-cător”.
‎Îl cunoaștem pe fermierul Gareth.
‎Bun venit la Ty'n Llwyfan.
‎- Și dumneavoastră. ‎- Nu te-a ajutat galeza.
‎- Michael. ‎- Salut, Michael!
‎Încântat!
‎O să lucrați o zi la fermă.
‎Vă aduc un câine ciobănesc ‎și o să mergem pe câmp.
‎O să vă ofer o lecție
‎de lucru cu câini de stână
‎și o lecție rapidă de galeză.
‎La treabă!
‎- Bun. E bun? ‎- Mulțumesc mult.
‎- Ăsta e un toiag de cioban. ‎- Da.
‎Le folosim să prindem oile.
‎Le apucăm…
‎- …de gât. ‎- Da.
‎Cu așa ceva te scoteam pe tine ‎de pe scenă.
‎- Urcai pe scenă. ‎- Nu!
‎- Spuneai glume, nu râdea nimeni. ‎- Tu stăteai în culise.
‎Veneam din culise și te luam așa.
‎- Noapte bună. ‎- Îl luam.
‎Gata! Haideți!
‎- Hai! ‎- Alegem un câine?
‎Am unul.
‎- Ai scos câinii? ‎- Da.
‎- Nu se joacă! ‎- Nu.
‎Bun. El e Joe. ‎Numele complet e Pen Ty'r Joe.
‎Joe așteaptă comenzile.
‎Avem comandă de stânga și de dreapta.
‎Pentru stânga spui „treci pe aici”.
‎- Ai înțeles? ‎- Treci pe aici!
‎Și fluieratul este…
‎- Treci pe aici, fluierat, fluierat. ‎- Da.
‎Treci pe aici!
‎Cine e Diane?
‎- Da iawn. ‎- Asta înseamnă bine.
‎Cea mai importantă comandă, Michael
‎e cea de „culcat”. De oprit.
‎Și este…
‎Și fluieratul…
‎Vreau să vă aud dând comanda cu forță.
‎- Cu suflet. ‎- Da.
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎Parcă ai vrea să mă săruți! Haide!
‎- Suntem gata? ‎- Da. Hai!
‎Provocarea e să băgăm oile ‎în țarcul acela mic.
‎Hai!
‎Bine.
‎N-ai zis că vin la mine.
‎Hai! Nu!
‎Dă-i drumul!
‎- De ce le lași să treacă? ‎- Nu le las.
‎- Jack! ‎- Ești praf!
‎- Nu! ‎- Aport!
‎- Nu, Jack! ‎- Aport!
‎Nu arunca toiagul! E o insultă!
‎Nu trage de ele. N-o să meargă.
‎- Nu! ‎- Stai, Jack!
‎Kumbaya! Acolo!
‎Ce faceți?
‎- Ce crezi? ‎- Oile sunt mai deștepte.
‎Dacă o prind pe șefă…
‎- Da! ‎- Ai prins una!
‎Jack! Poți să pleci?
‎Nu rezolvi nimic. Faci doar prostii.
‎- Am tras una! ‎- Jack, ce faci?
‎Du-o înăuntru!
‎Hai!
‎- Haide! ‎- Treci!
‎- Intră, Jack! ‎- Bine.
‎Intră!
‎Bine…
‎Șezi!
‎Nu! Treci înapoi!
‎Ce faci?
‎Voi! Oilor!
‎Intrați aici! Acum!
‎Gata cu prostiile!
‎Intrați imediat în țarc!
‎Număr până la cinci. ‎Dacă nu intrați în țarc,
‎ajungeți într-o caserolă!
‎Lăsați prostiile!
‎Așa! Bun!
‎- Da! ‎- Bravo!
‎Felicitări!
‎- Mulțumesc, Michael! ‎- Așa se face, Jack!
‎Doar cu prezență de spirit ‎și personalitate
‎am adus oile aici.
‎A fost un efort comun.
‎- Eu le obosisem. ‎- Sunt de acord.
‎Erau extenuate la final.
‎Nu mai voiau să facă asta. ‎Au intrat în țarc.
‎Minunat! Hai!
‎Nu sunt oaie!
‎- Hai! ‎- Nu!
‎Nu!
‎N-ai închis poarta!
‎După toate astea!
‎Apoi Gareth ne oferă un tur ‎al fermei lui de 810 hectare
‎în mașina lui de teren.
‎Sincer, toate hectarele arătau la fel.
‎Vă simțiți bine acolo, domnilor?
‎Tată, ești bine?
‎Nu scoate capul afară.
‎Acolo e o râpă.
‎Mamă!
‎300 de metri!
‎- Tu ai făcut așa? ‎- Da.
‎E șoldul meu.
‎L-ați auzit cum s-a rupt.
‎Acum e mai greu.
‎Nu! Max!
‎Max, nu e o poziție bună!
‎Max, te rog, nu! Max!
‎Tată!
‎Cum e acolo, Jack?
‎Mi-a tras un pârț în față
‎de la doi centimetri.
‎Nu! Iarăși? Max, nu!
‎Închide-ți sfincterul!
‎Să nu îndrăznești!
‎Max!
‎Ți se pare amuzant, Max?
‎Face treabă mare?
‎Nu!
‎Max!
‎Cum îl opresc?
‎Cum se spune în galeză?
‎- ‎Cachu. ‎- ‎Cachu?
‎- ‎Cachu. ‎- ‎Cachu!
‎I-ai spus să-și facă treaba.
‎- Fă pe el, Max! ‎- Nu!
‎Fără ‎cachen!
‎Am ajuns în vârful Dinas.
‎Am ajuns.
‎Asta e Dinas.
‎Dacă traducem din galeză,
‎înseamnă oraș.
‎Aici era un fort celtic.
‎Și vedeți de ce e aici.
‎Familia mea lucrează pământul ăsta ‎de 370 de ani, Jack.
‎- Liverpool e acolo? ‎- Da.
‎Cred că aud alarmele mașinilor.
‎Locul ăsta e special pentru mine
‎de când eram mic.
‎Și aici o să-mi trăiesc toată viața.
‎- Da. ‎- De aici plec doar în sicriu.
‎E o vorbă a galezilor.
‎Locul în care sufletul își găsește pacea.
‎Iar eu o găsesc mereu aici.
‎Ai o pată de umezeală pe spate.
‎- Ce? ‎- Da.
‎Cred că Max a făcut pe tine.
‎- Glumești? ‎- Nu.
‎- Serios? ‎- A făcut pipi…
‎De asta îi ieșise rujul!
‎Acum o luăm la vale.
‎Acel final emoționant
‎a încheiat călătoria noastră ‎în Țara Galilor.
‎Apoi, mama a aranjat să mergem ‎câțiva kilometri spre nord
‎în Lake District.
‎Numit așa pentru că, ați ghicit,
‎e plin de lacuri.
‎E plin de lacuri!
‎Și de pensionari.
‎Da. Dacă îți plac lacurile, ‎ai venit în locul potrivit.
‎LACURILE
‎Mama a aranjat să stăm ‎în luxosul Armathwaite Hall
‎și ne-a pregătit un ceai.
‎„Ce frumos!”
‎N-a zis nimeni asta.
‎E timpul să fac ceva.
‎Aveți shoturi?
‎- Avem tequila. ‎- Adu două!
‎- Două? ‎- Da.
‎- Ce faci? ‎- N-ai băut cafea mexicană?
‎Ăsta e ceai!
‎- Da. ‎- Cu frișcă!
‎- Tu vrei să-l sabotezi cu tequila. ‎- Nu!
‎Ba da!
‎Cu tequila nu sabotezi nimic. ‎Înveselești atmosfera.
‎Atmosfera e ca prăjitura asta!
‎- Îți propun ceva! ‎- Da?
‎- O partidă de croquet. ‎- Da?
‎Dacă mă bați, respectăm planul mamei.
‎Dacă te bat, ne facem de cap.
‎Da. Sigur!
‎Mă bag.
‎Bine.
‎S-a făcut!
‎- Ca în Donkey Kong! ‎- Bine.
‎Hai!
‎- Tequila. ‎- Mulțumesc.
‎Arriba!
‎- Hai! ‎- Doamne!
‎O să-mi facă plăcere.
‎O să te distrug.
‎Bun.
‎- Așa… ‎- Câștigătorul ia tot!
‎Îmi dau asta jos.
‎Îmi ții tu haina?
‎- Mulțumesc. ‎- O iei în serios!
‎Bun.
‎Așa…
‎Rahat! Ai…
‎- Ce s-a auzit? ‎- Un tren.
‎- Un tren… ‎- N-a fost niciun tren.
‎- E din telefonul tău. ‎- Nu! N-ai…
‎- Trișezi! ‎- Nu!
‎- Trișorule! ‎- Nu!
‎Am…
‎- Trișorule! ‎- Nu!
‎- N-am fost eu! ‎- Ești un trișor!
‎E trenul! E o cale ferată acolo!
‎Nu!
‎Vreau să-i arăt lui Michael
‎că Marea Britanie ‎nu înseamnă doar ceai și croquet.
‎Se întâmplă chestii surprinzătoare aici.
‎Desigur, aici totul ‎are legătură cu un lac.
‎O activitate este înotul în apă rece.
‎Am venit la lacul Bassenthwaite
‎să o cunoaștem pe Winnie
‎și să vedem ce înseamnă asta.
‎Winnie.
‎- Jack! ‎- Ce faci?
‎- Încântată. ‎- Winnie, de la Winston Churchill?
‎De la Winnie the Pooh.
‎- Desigur. ‎- Da.
‎- E totul sigur, nu? ‎- Foarte sigur!
‎Nu sunt rechini
‎sau crocodili?
‎În Congo, de unde sunt eu.
‎Când eram mică, nu înotam.
‎Vedeam albii înotând
‎dar noi nu avem voie.
‎N-aveam voie. A murit multă lume.
‎Când m-am mutat aici, ‎era atât de accesibil
‎încât am zis că vreau să încerc.
‎Ți-am luat o baliză.
‎N-am nevoie.
‎Ba da, ca să fii văzut. ‎Uneori sunt multe bărci aici.
‎N-am nevoie. M-am ocupat.
‎Intru.
‎- Fără neopren. ‎- Da!
‎- Doamne! ‎- Ia te uită!
‎Se vede eticheta!
‎E o șosetă.
‎Ce-a fost asta?
‎Nu e eticheta. E o șosetă.
‎Știam că apa o să fie rece.
‎Așa că am pus o șosetă.
‎Mă prefac că n-am văzut.
‎Hai!
‎Stai…
‎Nu! Vreau neoprenul!
‎- Neoprenul. ‎- E prea rece!
‎Nu. S-a încălzit!
‎- Încearcă! ‎- Vreau o șosetă mai mare.
‎Poate o pereche!
‎Nu ai nevoie de el.
‎Te ajut eu.
‎Gata?
‎Șoseta s-a ridicat.
‎Mereu s-a priceput mai bine să le scoată.
‎Cred că mi-ai rearanjat câteva organe.
‎Hai în apă!
‎- Nu te grăbi! ‎- Bine.
‎Ne apropiem de momentul
‎în care bărbații se simt foarte neplăcut.
‎- Ouăle? ‎- Da.
‎Înotul în apă rece e bun pentru libido.
‎- Da? Serios? ‎- Da.
‎Pe femei le face mai strâmte.
‎Era o piatră. N-a fost o reacție.
‎O să faci un atac?
‎Nu știu. Aș vrea doar să dau din mâini…
‎O să-ți placă.
‎Și apoi o să fac atacul…
‎E adânc!
‎Winnie!
‎Am intrat!
‎- Jack! ‎- E rece.
‎Nu te mai purta ca un prost!
‎Trebuie să fii ca o sirenă!
‎Michael nu s-a mulțumit ‎să mă distrugă de pe mal. A luat o barcă.
‎Unde e aisbergul când ai nevoie de el?
‎Scoate neoprenul și nu te mai plânge!
‎Nu vreau! Îmi place neoprenul!
‎Beneficiile sunt mai mari dacă-l dai jos.
‎Simți…
‎că trăiești.
‎Crede-mă!
‎Bine. Scoate-l!
‎Bine.
‎Te urăsc, Winnie!
‎Da!
‎Nu mai simt nimic.
‎E oribil, Winnie!
‎Știu că pare însorit,
‎dar apa e la fel de rece ‎ca sângele tatălui meu.
‎- Nu mă lăsa! ‎- Nu urci în barcă!
‎Pleacă!
‎La nevoie, lovește-l cu vâsla.
‎Michael! Cum mă lași așa?
‎- Simți beneficiile? ‎- Da.
‎- Te simți viu? ‎- Simt…
‎- Te simți… ‎- Mă simt viu!
‎Șoseta.
‎Am spălat-o.
‎Cară-te!
‎Winnie, a fost extraordinar!
‎- Ți-a plăcut? ‎- Da.
‎- Ar trebui… ‎- Nu, o țin eu.
‎O amintire a întâlnirii noastre.
‎Winnie!
‎Scuze…
‎Scuze!
‎Mi-a plăcut experiența cu înotul.
‎Dar,
‎acum înțeleg de ce e o activitate
‎care atrage mai mult femeile.
‎Țestoasa
‎s-a retras în carapace.
‎Nu știu dacă mai iese.
‎Am pregătit o activitate unică ‎la care poate participa și Michael.
‎Plimbarea prin țară a fost reinventată.
‎Bine ați venit la plimbările
‎cu lame.
‎Mergem pe Catbells Terrace cu George
‎și Prostovanul.
‎E cel din stânga.
‎Ne conduce ghidul Ruby, cu Sven.
‎Mergem încet până la vârf.
‎Prostovanul e băiat sau fată?
‎- E băiat, dar e castrat. ‎- Da, era…
‎N-o să vezi niciun fel de bărbăție.
‎Hai, Prostovane!
‎Când ai fost castrat? Acum câtă vreme?
‎Te-a durut?
‎Deci…
‎Acum vedem Derwentwater.
‎În stânga e Skiddaw. ‎Pe lac se văd câteva insule.
‎Avem insula St. Herbert ‎dar și Derwent Isle.
‎- Foarte frumos, Jack! ‎- Superb!
‎Ai spus St. Herbert.
‎N-am auzit de vreun sfânt Herbert.
‎Dar e clar că există unul.
‎Lordul Pocklington ‎se credea regele din Keswick
‎și trăgea cu tunul în bărci.
‎Era foarte excentric.
‎Și acolo vedem…
‎Ce…
‎Ce tot faci?
‎- Nimic! ‎- Încetează!
‎- Nu fac nimic. ‎- Încetează!
‎- Le dădeam niște… ‎- Vrei să te bat cu bățul ăsta?
‎Încetează!
‎Pălăria ta e ca un bol. ‎M-am gândit să pun mâncarea acolo.
‎Uite! Le place!
‎- Pun aici… ‎- Nu!
‎Dacă te lași pe vine, mănâncă.
‎Nu vreau nimic în pălărie!
‎Vrea Prostovanul!
‎Să mergem pe aici!
‎Iar te scarpini la ouă? Unde erau…
‎Hai odată, Jack!
‎Cine pe cine plimbă?
‎Nu e acolo.
‎- Jack, de ce… ‎- Nu!
‎Nu te poți controla!
‎George, mergi! Mă faci de râs!
‎Mă faci de râs, George!
‎Haide! Să rămânem pe potecă!
‎Cum a spus Ruby. E mai bine. Mersi!
‎Dacă e încăpățânat acum, ‎închipuie-ți cum era
‎când avea și boașe.
‎Ai mâncat destul! Hai!
‎Hai cu tati!
‎Bravo, Prostovane!
‎Vocea lui Winston!
‎Da!
‎De când ești expert în lame?
‎Ar trebui să ne luăm una.
‎Prostovane, ai vrea ‎să vii în Oxfordshire cu mine?
‎Mi-am luat o casă la țară.
‎După ce se învață soția mea,
‎poți dormi la capătul patului.
‎Nu mă așteptam să mă împrietenesc
‎cu o lamă.
‎Lama aia mi s-a părut foarte drăguță.
‎Știi cum i-aș spune eu lamei mele?
‎- Cum? ‎- Dalai.
‎Da.
‎Dalai Lama.
‎Și toți ar spune:
‎„Jack, ești amuzant!”
‎Kendrick Lamar?
‎Nu știu despre ce vorbești.
‎M-am săturat de hotelurile alese de mama.
‎Azi, în Cartmel, ‎am ales un loc amuzant, relaxat
‎și diferit.
‎Ei bine… Rural.
‎Foarte rural!
‎Bună!
‎Bună ziua și bine ați venit!
‎Camera e pregătită.
‎Vă rog să intrați pe aici.
‎- Mulțumim. ‎- Da…
‎E cam rustic, nu?
‎Ți-am zis. E un fost grajd.
‎Da… Ce dracu' e asta?
‎- Știu… ‎- Da?
‎…ce vei spune.
‎Camera nu are televizor.
‎E în regulă. ‎Am laptopul și ne uităm pe Netflix.
‎Vrei să mă enervezi, nu?
‎Vrei să mă enervezi!
‎Voiai să trăiești la țară. ‎Asta e viața la țară!
‎Să dormi cu un cal!
‎- Ne facem comozi? ‎- Bună gluma!
‎Hai la mașină!
‎Nu, tată. Stăm aici.
‎E cea mai tare experiență…
‎ecvestră.
‎Nu vreau experiențe ecvestre.
‎Nu dorm lângă un cal!
‎Nu dormi cu el. El e acolo.
‎Dormim în pat.
‎O să te pregătească pentru viața la țară.
‎Chestia asta chiar există.
‎Gazdele noastre ‎își invită musafirii să doarmă
‎lângă un cal frizon uriaș.
‎Ridicol!
‎Ne facem comozi?
‎Dacă mă culc aici,
‎o să am nevoie de un somnifer puternic.
‎Îl întreb pe el dacă are ketamină.
‎La lăsarea serii
‎Don Whitehall pare puțin cam speriat
‎de ideea de a se trezi lângă un cal.
‎Dorm pe partea asta, să mă uit la cal.
‎- Tată. ‎- Ce faci?
‎- Îi spui noapte bună calului? ‎- Nu.
‎Nu l-am salutat.
‎Nu-i spun noapte bună!
‎Culcă-te!
‎Văd că ai scos
‎bastonul de poliție.
‎Doamne! Uite cât e de mare!
‎Uită-te!
‎Eu pățesc asta dimineața.
‎Crezi că putem să ne culcăm acum?
‎- Tată? ‎- Ce?
‎Uită-te la cal! S-a umflat!
‎Ar trebui să te duci la el
‎cu o lingură și să-l bați.
‎Da…
‎Cred că ne culcăm, Jack! Noapte bună!
‎Da.
‎Gata cu joaca!
‎Noapte bună!
‎Micul dejun…
‎la botul calului?
‎Vreau să fiu sigur
‎că mănânc multe cal-orii.
‎Jack!
‎Vrei să te potolești dracului odată?
‎Te rog, nu folosi
‎un limbaj de grăjdar!
‎Locul ăsta e plin de surprize, ‎inclusiv opțiunea
‎să fii trezit dimineața ‎de o fată în casă prietenoasă.
‎Doamne! Jack!
‎Da?
‎Ce e asta?
‎E dl J.B.
‎Ia-l pe dl J.B. de aici!
‎- Nu-l vreau în pat. ‎- El te trezește.
‎Nu!
‎- E un ponei. ‎- Nu!
‎- Nu e drăguț? ‎- Nu este!
‎E mai bun decât o alarmă.
‎Cum ai dormit?
‎Nu pot să cred că am fost de acord!
‎Am dormit absolut îngrozitor.
‎Pari cam fornăit în dimineața asta.
‎Nu începe iar!
‎Calul ăsta scapă de sub control, Jack!
‎- Vrei să-l potolești? ‎- Cum adică?
‎Bună!
‎- Nu te bagi în pat! ‎- Vrei să te mângâi?
‎Nu!
‎Ce greu e!
‎Ți-ai făcut-o cu mâna ta.
‎Am văzut multe la viața mea, dar asta
‎e o cal-amitate.
‎Vrea în pat!
‎Nu te urci în pat! Nu!
‎A găsit un morcov veștejit.
‎Nu!
‎Acum, că l-am dat pe spate pe Michael, ‎și probabil și pe ponei,
‎revenim la itinerarul mamei.
‎Din uimitorul Lake District ‎mergem cinci ore spre nord,
‎trecem granița și urcăm în munții Scoției.
‎Pe drum admirăm peisajele extraordinare
‎ale munților Glencoe.
‎SCOȚIA
‎Dar, dintr-o dată, călătoria e pusă ‎în pericol de o urgență medicală.
‎Poneiul ăla a dat cu spatele…
‎- Cu spatele? ‎- Da.
‎Și m-a călcat pe deget.
‎Unde e?
‎- Ți-ai spălat picioarele? ‎- Nu pot.
‎A început să cam miroasă.
‎- Nu e normal! ‎- Nu vreau!
‎- Nu! ‎- Crezi că am septicemie?
‎- Nu! ‎- Ar putea fi.
‎- Ia-l de aici! ‎- Tată!
‎Încerc să conduc!
‎Mai târziu, după ce Michael s-a schimbat,
‎am ajuns la cazarea scoțiană ‎aleasă de mama.
‎Turnul Carberry, în Musselburgh.
‎Ce e cu scaunul ăla cu rotile?
‎- I-am sunat și l-am cerut. ‎- Nu!
‎Ba da.
‎Nu pot să cred că ai făcut asta!
‎Sunt rănit!
‎E un serviciu oferit de ei.
‎- Am sunat și l-am cerut. ‎- Ridicol!
‎Nu e ridicol. Sunt rănit.
‎Sunt rănit la picior.
‎- Bună ziua! ‎- Salut!
‎- Salut! Scuze. ‎- Vai de mine!
‎- Sunteți bine? ‎- Da.
‎- Mersi! ‎- Vai de mine?
‎Ce-ați pățit?
‎Un accident de călărie.
‎Îmi pare rău să aud.
‎Îmi pare rău, dar te minte.
‎Te-ai jucat de-a călcatea cu un ponei.
‎- Ba nu! ‎- Ba da!
‎- Vrei să iei bagajele? ‎- Da.
‎Ai grijă!
‎Nu pot să cred ‎că m-a pus să-i aduc bagajele!
‎…e minunat și soarele strălucește.
‎Aș vrea să pot
‎să spun că o să mă plimb pe aici, dar…
‎- Avem un baston. ‎- Și rucsacul!
‎- Gata! ‎- Tată!
‎Ce repede te-ai ridicat din scaun!
‎Am chestii de valoare!
‎Sunt convins.
‎- Îmi cer iertare. ‎- Nicio problemă.
‎- Veniți după mine! ‎- Mă ajuți?
‎- Nu! Descurcă-te! ‎- Michael!
‎Nu fi ridicol!
‎Nu…
‎Tată!
‎A doua zi, Hilary a aranjat ceva
‎ce am visat de când eram mic.
‎Să merg în căutarea ‎monstrului din Loch Ness.
‎2 mai 1933, monstrul din Loch Ness ‎a fost fotografiat prima oară.
‎S-a dovedit apoi că a fost o minciună, ‎dar de atunci,
‎sute de oameni l-au văzut.
‎Ca să căutăm monstrul, ‎l-am căutat pe vânătorul lui Nessie.
‎Fii cu ochii în patru!
‎Poate apărea oricând!
‎Uite!
‎Nu, scuze…
‎E doar o rață. Scuze…
‎- Bună ziua! ‎- Steve?
‎- Da. Tu ești Jack. ‎- Tu ești Steve.
‎Încântat.
‎- El e Michael. ‎- Încântat!
‎LEMNE DIN LOCH NESS
‎Steve Feltham a renunțat la toate ‎acum 30 de ani
‎și s-a mutat cu rulota pe malul lacului
‎ca să caute monstrul.
‎Tipul e un erou al timpurilor noastre.
‎Care a fost cel mai important moment ‎de când o cauți pe Nessie?
‎Vara trecută,
‎un amic din cealaltă parte ‎a lacului mi-a adus
‎cea mai tare dovadă pe care am văzut-o…
‎- Stai! Vă arăt imediat. ‎- E un craniu?
‎- Un craniu cu un gât lung? ‎- Stai!
‎E aici.
‎O să-ți placă.
‎Uite!
‎Are cam șase metri.
‎Apa are cam 150 de metri.
‎Parcă e un croasant.
‎Nava care a făcut poza
‎face zilnic tururi de o oră.
‎A fost de sute de ori pe aici.
‎Deci cea mai bună șansă
‎s-o găsim pe Nessie, ar fi…
‎Să mergem cu barca.
‎Dacă mergeți cu el pe barcă.
‎- Să mergem aici. ‎- Da.
‎Să căutăm obiectul.
‎E cea mai bună șansă.
‎Cu ajutorul a doi vânători profesioniști,
‎sigur o să vedem ceva.
‎Nu-i așa?
‎De ce e îndreptat spre dormitorul cuiva?
‎E frumoasă.
‎Înțeleg de ce.
‎Sper că și ea o caută pe Nessie.
‎- Îmi verific concurența. ‎- Nu e altceva.
‎Chiar e îndreptat spre casa cuiva.
‎- Da? ‎- Da.
‎Cred că trebuie coborât puțin. Așa.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Ronald, amicul lui Steve, ‎e liber acum și ieșim pe lac.
‎Dacă o prindem, o aruncăm la loc, ‎ca la pescuit.
‎Hai să prindem o Nessie!
‎Nu știu de ce ți-ai pus haina aia galbenă.
‎Ca să arăt bine.
‎În 2020 Ronald ‎a văzut un obiect mare pe sonar,
‎iar mulți cred ‎că e monstrul din Loch Ness.
‎Tu ai găsit obiectul ciudat?
‎Da. Am ajuns la știri peste tot.
‎De când sunt pe lac,
‎e cea mai bună dovadă
‎care arată că e ceva în lac.
‎- Poate o vedem și acum. ‎- Da.
‎Ne apropiem de locul
‎în care am văzut-o pe sonar.
‎Fiți cu ochii pe ecran!
‎Dacă apare ceva în zona aceea neagră
‎e un pește sau un monstru.
‎Noi căutăm un punct roșu mare.
‎Nimic…
‎Trebuie să ai răbdare, nu? Să aștepți.
‎El așteaptă de 30 de ani.
‎Mie mi-a luat 50 de ani.
‎- Cincizeci? ‎- Da!
‎Deja e un concurs în care nu mă pot băga.
‎Suntem aici de șase ore
‎și deja încep să-mi pierd răbdarea.
‎Bun. Am decis să preiau frâiele.
‎O să aruncăm niște mațe de pește.
‎Dacă a mers în ‎Fălci, ‎sigur merge și cu Nessie.
‎Arată chiar bine.
‎Aruncăm?
‎Așteaptă!
‎Treizeci și unu de ani.
‎Poate că postește intermitent.
‎Când nu mănânci între…
‎- Între cinci și opt. ‎- …între sezoane.
‎Da, monștrii așteaptă mai mult.
‎- Mai aruncă una! ‎- Da.
‎Să turnăm mai aproape.
‎Tată!
‎- Îmi place tehnica. ‎- Arunci și găleata.
‎O lași acolo. Dacă iese monstrul acum,
‎poți să-l lovești cu ea.
‎Doar asta o să pescuim azi.
‎Marinarii cântau cântece ‎ca să atragă sirenele, nu?
‎De asta cântau.
‎Te rog, nu-l pune să cânte!
‎O să vină baleniera ‎Și o să ne aducă zahăr, ceai și rom
‎Nessie va apărea într-o zi ‎Iar noi vom putea pleca.
‎- Nu e cântecul potrivit. ‎- Nu e potrivit pentru nimeni.
‎Nici pentru monștri.
‎Băiatul ăsta e nebun!
‎Vino aici, ticălos uriaș!
‎Vino la Jackie!
‎Hai…
‎Drăcie!
‎- Tată? ‎- Da.
‎Vino cu plasa! Poate mușcă.
‎E foarte improbabil.
‎Tată, am prins ceva!
‎A mușcat!
‎Haide!
‎Mă trage!
‎Ține-mă de picioare!
‎Haide!
‎Aproape am prins-o!
‎O pierd!
‎Ești un idiot!
‎- Era s-o prind. ‎- Am văzut.
‎Nu era nimic acolo.
‎A…
‎Acum a plecat.
‎S-a luptat bine.
‎Era s-o prind.
‎Ești martor, bine?
‎- Nu! ‎- Ai văzut!
‎Te-am văzut făcând mult scandal de pomană.
‎I-am simțit puterea.
‎- Da… ‎- La capătul căngii.
‎Nu mai e un mit.
‎Ziua în care legenda
‎a devenit realitate.
‎Acum sunt vânător. ‎Exact ca acești bărbați,
‎n-am văzut-o niciodată,
‎dar susțin că am văzut ceva.
‎Să cântăm ceva!
‎A fost o corabie lansată la apă ‎Billy o' Tea se numea
‎Vântul i-a suflat din pupa ‎Bate, vântule, bate!
‎O să vină baleniera ‎Să ne aducă zahăr, ceai și rom
‎Într-o zi, când se va termina totul ‎Vom pleca acasă
‎Perfect!
‎Am făcut sex în turnul ăla.
‎Te rog, zi-mi că ai agățat-o ‎spunându-i că-i arăți monstrul!
‎Am mai tăiat ceva de pe listă. ‎Și am pierdut și o găleată.
‎Dar ce experiență!
‎Era vremea cinei.
‎Voiam să mâncăm file de Nessie, ‎dar, din motive evidente,
‎am mâncat haggis.
‎Mulțumesc!
‎Îmi place când pun tigăița pe farfurie.
‎Avem parte și de teatru la cină.
‎Tradițional.
‎Haggis.
‎Foarte frumos!
‎Jack…
‎Îmi poți da sarea?
‎- Te rog! ‎- E destul de sărat.
‎Poate pentru tine.
‎Îmi place mai multă sare.
‎Îmi dai sarea?
‎Bine.
‎Mulțumesc mult.
‎Mulțumesc.
‎Jack, îmi dai și piperul, te rog?
‎Scuze…
‎Nu mai e nevoie de piper.
‎E foarte bună.
‎- Îl las aici. Poate te răzgândești. ‎- Bine.
‎Mulțumesc.
‎Crezi
‎că ai putea să-mi dai
‎niște vin roșu?
‎Vin și mă așez lângă tine!
‎- Nu e nevoie. ‎- Nu.
‎Doar puțin…
‎Nu sunt majordomul tău!
‎Mănânc și fac sport.
‎Voiam doar niște vin.
‎Da…
‎De ajuns.
‎Mulțumesc.
‎Am avut
‎mult timp să procesez vestea ‎și să mă gândesc la ea.
‎M-am împăcat cu gândul
‎și, de aceea,
‎vă dau binecuvântarea mea
‎să vă mutați la țară.
‎- Binecuvântarea? ‎- Da.
‎Binecuvântarea mea.
‎Mă bucur pentru voi și acest nou început.
‎Deși ați vândut casa familiei, ‎e în regulă.
‎Aveți binecuvântarea mea
‎să plecați și să trăiți la țară.
‎- Nu vreau binecuvântarea ta! ‎- O ai.
‎E a ta.
‎N-am nevoie de ea.
‎Ei bine…
‎Dacă ai nevoie de ea, o ai.
‎Binecuvântarea mea.
‎N-am nevoie.
‎Dar dacă o vrei…
‎N-o vreau!
‎Dacă ar fi să o vrei,
‎ai binecuvântarea mea.
‎N-o să o vreau!
‎Păi…
‎E foarte improbabil ‎să am nevoie de binecuvântarea ta.
‎- Bine… ‎- Am cumpărat deja casa.
‎E vreo parte a ta care se teme
‎că începe o viață nouă
‎la țară,
‎la 81 de ani?
‎- Ești cam bătrân… ‎- Da.
‎…ca să iei o asemenea decizie.
‎- Noroc că e mama. ‎- Sigur că da!
‎În niciun caz
‎n-ai putea să faci asta.
‎Fostul proprietar ‎ne-a lăsat două tractoare.
‎Mama ta le-a folosit pe amândouă.
‎Mama ta face orice să meargă.
‎Bine.
‎Repet…
‎- Nu asta voiam să… ‎- Nu.
‎Nu.
‎N-am vrut să sune așa.
‎- Dar înțelegi ce spun. ‎- Da.
‎A doua zi, mama s-a depășit pe sine.
‎Sunt un mare fan Harry Potter.
‎Am văzut toate filmele ‎și aproape am citit o carte.
‎Ne-a rezervat bilete ‎la expresul de Hogwarts,
‎un tren cu aburi construit în 1949, ‎care apare în film.
‎Fanii din toată lumea merg cu el.
‎Fang e mai mic în realitate.
‎Îmi amintește de trenul ‎cu care mergeam la școală
‎când eram mic.
‎Ai fost la Hogwarts?
‎Hogwarts nu există, Jack. ‎Trebuie să înțelegi.
‎Conduceai casa Viperinilor?
‎- Trenul ăsta e real. ‎- Aici urcăm.
‎Descris ca unul dintre ‎cele mai frumoase din lume,
‎drumul începe la Fort William,
‎la poalele celui mai înalt munte ‎din Marea Britanie, Ben Nevis,
‎și trece pe lângă mai multe lacuri ‎până în Mallaig,
‎în punctul sudic al Isle of Skye.
‎Copiii sunt încântați.
‎Merg cu trenul lui Harry Potter ‎și îl văd pe Cap-de-Mort.
‎- Doamne! ‎- Pe viu.
‎- Foarte amuzant. ‎- Te poți angaja aici.
‎Să sperii copiii.
‎Tată, e podul din Harry Potter!
‎Ce frumos e!
‎Trezește-mă când ajungem undeva!
‎Tată, uite!
‎Da. E un pod.
‎Avem unul în Putney.
‎Dar am amintiri plăcute din locul ăsta.
‎Eram proaspăt căsătorit
‎și veneam aici.
‎Aici stăteau socrii.
‎- Stăteau… ‎- Da.
‎Aproape de aici.
‎Mergeam cu mașina…
‎Era drum lung.
‎Eu aveam o mașină sport MG…
‎Eram îndrăgostiți.
‎Eram tineri și îndrăgostiți.
‎Nu prea tineri.
‎Păi… Nu.
‎- Ea era mai tânără. ‎- Da, ea era mai tânără.
‎Într-un fel, cele mai romantice ‎amintiri ale mele
‎sunt de aici.
‎Plecam…
‎toată ziua…
‎Cu un coș de picnic.
‎Mâncam…
‎Eram pe un câmp uriaș, cu iarbă mare…
‎A început brusc să plouă cu găleata.
‎Ea era udă fleașcă…
‎A trebuit să-și scoată rochia.
‎- Era foarte udă. ‎- Nu vreau detalii.
‎Îmi amintesc că am frecat-o
‎ca să se usuce…
‎Mă gândeam că nu m-ar deranja mai mult.
‎Cum cobor din tren?
‎Arăta minunat în costum de baie.
‎Serios?
‎Îl umplea foarte bine.
‎Dar era o fată
‎foarte atrăgătoare Jane.
‎Cine dracu' e Jane?
‎Cum adică?
‎- Ai zis Jane. ‎- Da. Jane.
‎Prima mea soție.
‎- Vorbeai despre prima ta soție? ‎- Da.
‎Credeam că despre mama.
‎Nu. Pe mama ta am cunoscut-o mai târziu.
‎De ce…
‎De ce îmi povestești chestii romantice ‎despre prima soție?
‎Credeam că despre asta vorbeam.
‎- Despre munții Scoției… ‎- Ai zis că mergeai la socri!
‎Dacă îmi spui povești ‎despre vacanțe romantice,
‎te rog să-mi spui povești
‎despre vacanțe romantice ‎alături de mama mea!
‎Bine.
‎Cred că
‎o să ajung să regret că am spus asta.
‎Dar, te rog…
‎Fără povești despre alte soții.
‎Bine.
‎Ca să opresc torentul de povești ‎am încercat să-l distrag
‎cu un joc amuzant.
‎Ar trebui să fie amuzant?
‎Adică…
‎- E jocul tunelului. ‎- Drăcie!
‎N-o să joc asemenea prostii.
‎- Nu. Data viitoare… ‎- Tu ești comicul.
‎Fă tu fețe amuzante!
‎Unde te-ai dus?
‎Bau!
‎Pleacă de acolo, Jack!
‎Dacă ar veni controlorul, ‎și-ar face o impresie foarte greșită.
‎Ce scârbos! Sunt fiul tău!
‎N-are de unde să știe.
‎Data viitoare, fă și tu ceva.
‎Bine. O singură dată.
‎Una, și gata.
‎Vine!
‎Bună ziua, ați dori ceva?
‎Nu, mulțumesc. A băut deja…
‎Deja? Vai de mine!
‎Știi că suntem în Scoția.
‎Dacă îi spui că sunt beat,
‎nici n-o să clipească.
‎O să meargă mai departe cu căruciorul.
‎Cred că așa sunt peste tot.
‎Cred că e surprinsă ‎dacă nu vede oameni beți.
‎Ce experiență!
‎Dacă vă rezervați bilete, să verificați.
‎Nu vreți să ajungeți călare pe o mătură.
‎Acum mergem spre sud, în Edinburgh.
‎Hilary a organizat ‎ultima parte a călătoriei noastre
‎în locul în care a început ‎călătoria comică.
‎Veneam în fiecare an ‎la festivalul din Edinburgh.
‎Aici își încep cariera ‎toți comicii britanici.
‎Oriunde ar fi tata acum, ‎ne va privi de sus.
‎Nu e mort.
‎Doar cu nasul pe sus.
‎În 2011
‎mi s-a părut amuzant ‎să-l aduc pe Michael pe scenă.
‎M-a făcut praf, iar lumea l-a iubit.
‎Zece ani mai târziu, ‎după cinci călătorii în jurul lumii,
‎iată-ne aici.
‎Bună!
‎Mamă!
‎Să nu te calce!
‎- Bună, mamă! ‎- Ce faci?
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Mama ni s-a alăturat.
‎Pentru că voia să încheiem călătoria bine,
‎a organizat o experiență
‎cu un faimos grup muzical din Scoția,
‎la Colegiul Regal de Medicină.
‎Deci…
‎Sunteți gata?
‎Pregătiți?
‎Trebuie să împingi.
‎- Poftim! ‎- Da.
‎Bine ați venit ‎la fanfara militară din Edinburgh.
‎Mulțumim!
‎Care e istoria fanfarei?
‎Fanfara militară regală din Edinburgh ‎era un spectacol
‎menit să apropie soldații de civili,
‎acum 70 de ani, ca să-i înveselească.
‎Dacă vreți, aș vrea să vă pregătesc.
‎Avem un spectacol mai târziu
‎și vrem să participați.
‎- Minunat! ‎- Ce frumos!
‎Am senzația că o să sfârșim ‎prin a fi goniți.
‎Dar să încercăm!
‎Jack…
‎Am început!
‎De unde știi să cânți la cimpoi?
‎- A sunat… ‎- Ca un cimpoi.
‎- Da. ‎- A cântat la cimpoi din prima!
‎Să continuăm.
‎Nu sunt convins că vreau un cimpoi.
‎Am pus ochii pe o tobă.
‎Mereu am vrut să leg ceva de mine.
‎- Pune-o pe tine, Jack! ‎- Da!
‎- Te bucuri că o pui? ‎- Da.
‎Rotește-o până… Așa!
‎Bagă-te sub ea!
‎Nu! Mamă!
‎Încetează!
‎Trebuie să…
‎Jack!
‎Voilà!
‎Bine.
‎- Merg la capăt? ‎- Toba mare e în centru.
‎- Da. ‎- Michael…
‎- Ai grijă! ‎- Scuze!
‎- Ce faci? ‎- E o tobă mare!
‎- Intru eu între voi! ‎- Ai grijă!
‎Intru între voi.
‎E ucigător cu toba aia.
‎Încearcă să bați puțin. Și cimpoaie.
‎Marș rapid.
‎- Excelent! ‎- Ai bătut și tu?
‎- Sau ai stat acolo? ‎- Sigur că nu!
‎N-ai auzit?
‎- Nu. ‎- Vrei să vorbiți?
‎Voiai să vorbești cu el? Scuze…
‎Spune-i!
‎- Chiar ai bătut? ‎- Da.
‎- Am bătut. ‎- Verificam.
‎- Ați terminat? ‎- Da.
‎Mai este
‎cineva în fața fanfarei, ‎maiorul, care ne controlează.
‎- Cred că el ar fi bun. ‎- Cu un…
‎- Strălucitor! ‎- Da.
‎Încerc eu.
‎Dacă mergem pe drum pietruit, ‎le vrea pe ambele,
‎ca să poată urca.
‎Ca să oprești fanfara, ridică-l în aer.
‎Îl ridic așa?
‎Și ei se opresc?
‎Pe aici nu veți trece!
‎Seamănă mai mult cu Sauron.
‎După experiența mea, dacă simte cineva ‎puterea bastonului, o ia…
‎- O ia razna. ‎- Da.
‎Puterea aduce răspundere cu sine.
‎- Eu mă ocup! ‎- Sus!
‎Fii pregătit să-i oprești.
‎Dacă toboșarul greșește, așa îl oprești?
‎Da.
‎Ca să înțelegi. Să exersăm. ‎Hai s-o luăm razna!
‎Da, ne-a ieșit.
‎Suntem pregătiți.
‎Nici nu știm ce cântăm!
‎PIAȚA PARLAMENTULUI
‎Michael ne lătra ordinele,
‎iar eu și Hilary eram gata ‎să mărșăluim pe stradă
‎cu Fanfara Militară Regală,
‎într-o filmare care va fi aproape sigur ‎folosită pentru campania „Da”
‎la referendumul ‎pentru independența Scoției.
‎Cimpoaie și tobe, în centru!
‎Așteptați!
‎Rapid…
‎marș!
‎Jack, nu ții ritmul!
‎Îl țin bine. Ei l-au greșit.
‎Ține ritmul!
‎Poți să faci mișto, ‎dar nu-mi poți lua libertatea!
‎Nu face asta! E lipsă de respect!
‎Am pierdut bețele!
‎- Hai, mamă! Mergem la Carlisle! ‎- Jack!
‎Jack!
‎- Rahat! ‎- Întoarce-te!
‎Winston, fesul tău!
‎Scuze!
‎Atât de mult mi-a plăcut,
‎încât eram gata să trec granița ‎și să măcelăresc englezi.
‎Încă una!
‎În schimb,
‎am mers la castelul Edinburgh ‎ca să admirăm priveliștea
‎și să încheiem ‎o ultimă călătorie emoționantă.
‎- E cam rece aici. ‎- Foarte.
‎- Nu crezi? ‎- Ba da.
‎- A fost un final frumos. ‎- Da.
‎Dar cimpoierii erau foarte buni.
‎- Da. ‎- Și toboșarii.
‎- A fost un final frumos. ‎- Da.
‎Trist, dar…
‎frumos.
‎- Trist că se termină? ‎- Da.
‎- N-a rămas nimic. ‎- Nu.
‎O să-mi lipsească.
‎Când mă tot plâng…
‎mă întreb: „Ce-ai fi preferat să faci?”
‎- Da. ‎- La 81 de ani.
‎„Ești foarte norocos!”
‎Și știu că sunt norocos.
‎Și eu sunt norocos.
‎Ne-am simțit minunat.
‎Și știu că o să mai facem multe împreună. ‎Dar nu mai călătorim.
‎- Mulțumesc. ‎- M-am distrat.
‎Mai ușor!
‎- Cimpoaie. ‎- Parcă îți plăceau.
‎Da, dar fără fanfară ‎sună ca o pisică strangulată.
‎Am o ultimă surpriză minunată pentru voi.
‎Am aranjat să plecați acasă ‎într-un mod spectaculos.
‎Foarte spectaculos. O să vă placă.
‎Deci…
‎Ăsta e ultimul meu cadou.
‎Nu! De ce?
‎Trăiam un moment frumos de familie
‎și ați început să vă lingeți pe aici!
‎Încă unul…
‎Și gata!
‎- Niciodată! ‎- Da.
‎- Hai! ‎- Vreau să mă bucur de moment.
‎Apropo, Jack. Păstrezi tradiția?
‎Nu e treaba ta. Hei!
‎Nu! Lasă-mă!
‎Câți ani ai?
‎- Ai 81 de ani? ‎- Da.
‎- Și ți se pare amuzant? ‎- Doar verificam.
‎Tu ai ceva pe sub kilt?
‎Eu? Nu! Normal!
‎Și-a băgat boașele în ciorapi.
‎Hilary nu glumea în legătură cu surpriza.
‎A organizat ‎o experiență de zbor incredibilă.
‎Băieții de la Biggin Hill
‎ne-au luat în două Spitfire ‎din al Doilea Război Mondial.
‎Ce plecare frumoasă.
‎Nu de tot.
‎Sper din suflet că le-au verificat!
‎Toată copilăria am visat ‎să zbor într-un asemenea avion.
‎Incredibil, nu?
‎E foarte palpitant.
‎Am mai tăiat ceva de pe listă.
‎Bun. Să ne arate de ce sunt în stare?
‎Hai să facem un looping.
‎În niciun caz!
‎Am zis nu!
‎Doamne!
‎Nu uita să zâmbești, tată!
‎Doamne!
‎Rahat!
‎Oprește tot!
‎Rahat!
‎O să vomit!
‎Doamne!
‎Ți-a plăcut, tată?
‎Mă tem că mi s-a făcut foarte rău.
‎Trebuia să iau trenul!
‎Subtitrarea: Mihai Crăciun