DETTA DRAMA ÄR VERKLIGHETSBASERAT.
HÄNDELSER OCH KARAKTÄRER KAN DOCK VARA FIKTIVA
AV DRAMATURGISKA SKÄL.
I tidigare avsnitt av The Right Stuff.
Annie sa faktiskt att jag inte är av denna värld,
så då kan jag lika gärna åka dit ut.
Det här är min chans att bli först med något minnesvärt.
Jag vill det mer än någon annan.
För Gud och för friheten.
Han är en naturbegåvning.
Det här är senator Kennedys särskilda rådgivare i vetenskapliga frågor,
dr Jerome Wiesner.
Jack bad mig komma hit
eftersom han hade lite frågor om det bemannade rymdprogrammet.
Det här är en nystart för oss.
Älskling, vi måste få upp dig i ett plan igen.
De tränar oss i en maskin som kallas MASTIF.
Den ska få det att kännas som om vi snurrar runt i rymden.
Vad ni är berättar i förtroende förblir privat,
såvida det inte äventyrar er själva eller programmet.
-Gordo Cooper. -Scott Carpenter.
Ricky Carsrud.
Gordo och jag har flugit tillsammans tidigare.
Han säger att han gjort kontrollerna. Vet inte hur jag klarade mig levande.
Och idioten säger: "Hoppsan!", och "Vilken historia, va, Gus?"
Det var nära ögat.
De verkar oroliga.
Har du bestämt dig?
Ja.
Och? Vem blir det?
God eftermiddag, mina herrar.
Så...
idag bestäms i vilken ordning de tre första astronauterna ska flyga.
SJUTTIOTVÅ TIMMAR TIDIGARE
CONVAIR VÄLKOMNAR MERCURY 7 TILL SAN DIEGO - NASA
Gordo, hur tycker du att pressturnén har varit?
Det har varit... trevligt att tillbringa tid med grabbarna.
Vi har kommit närmare varandra än jag trodde vi skulle.
Och det är toppen, för vi har varit på resande fot hela tiden,
flugit från en leverantör till nästa, försökt ge ny energi
så att produktionen fortsätter, hålla humöret uppe.
Men det känns som...
-vi har gjort det non-stopp. -Ni är berömda nu.
Folk vill höra er, de tror vad ni än säger.
Det innebär makt.
Jag antar det.
Det tappar sin charm, dock.
Alla middagar med politiker och...
all tid borta från min familj.
HAMPTON DAMFLYGKLUBB RÖKNING FÖRBJUDEN
Vind två knop västlig...
Okej. Tack, Chuck.
Hej, Doris. Jag tar upp Pacern.
Varsågod.
-Tack. -Trudy?
Du har någon som väntar på dig.
Det är Jerrie Cobb.
Det är verkligen du.
-Trudy Cooper. -Jerrie Cobb.
Vad förskaffar äran den mig?
Jag vill åka ut i rymden och vill be din man om hjälp.
Där är nästan ingen trafik runt omkring Hawaii,
så man har hela himlen för sig själv.
Gordo och jag tillbringade lika mycket tid i luften
som på marken.
En gång bankade han nästan vettet ur en bränslekille
som visslade och kallade mig flygvärdinna.
Efter det var mitt plan
alltid fulltankat och tvättat innan jag satte foten på startbanan.
De flesta män är rädda för en kvinna som flyger. Kan inte hantera oss.
Men Gordo måste vara en bra man.
-Jag antar det. -Det är anledningen till att jag är här.
En man som gift sig med dig skulle förstå varför
jag vill ut i rymden, och att jag är tillräckligt bra för att klara det.
Och jag tänkte att han kanske ville säga det... offentligt.
Det här är ingen dagdröm.
Jag har precis varit på Lovelacekliniken.
De gjorde samma tester på mig som på astronauterna och jag klarade dem.
Vad?
Det är inte vad nationen vill ha.
Vad vill du, Trudy?
Jag... Vad menar du?
Vill du bara baka kakor?
Vara en perfekt fru åt din astro-make?
Det här är inget solouppdrag för mig.
Jag vill starta en kvinnlig astronautkår och jag vill att du är en del av den.
Jag?
Jag har frågat andra om dig.
Om du får ihop fler flygtimmar och tränar instrumentflygning
skulle du vara den perfekta kandidaten.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Säg att du pratar med Gordo.
Ricky Carsrud har dött.
Vad?
-Ricky? -Din kompis från Pax River?
Han kraschade över Chesapeake i morse.
Jag beklagar, Wally.
CONVAIR VÄLKOMNAR MERCURY- ASTRONAUTERNA TILL SAN DIEGO
Sånt som händer, antar jag.
Wally Schirra.
Ted Claiborne. Vi träffade på Langley förra året.
-Just det. Hej, Ted. -Hej.
Jag ska inte ljuga för er.
Det kommer låta livat, men det blir tufft där inne.
1960 var ett tufft år för oss.
Vi är med, Ted.
Vi är här för att försäkra er
att vårt förtroende för Convair inte har sjunkit
och att vi uppskattar det arbete som era män
-gör här. -Ted. Alan Shepard.
-Roligt att ses igen. Hur mår du? -Jag tror inte vi har träffats.
Visst har vi det. Det var din...
-fru i den blå klänningen. -Ja, det är min Lizzy.
Varför går inte du och Lizzy och drar igång festen?
Vi kommer alldeles strax.
Grabbarna och jag har en lång resa bakom oss.
Ja, okej.
Jag kan inte göra det här.
Vi kan väl ta en paus?
Gott om tid, festen har precis börjat.
Vi kan ta en drink på stranden.
Jag har en flaska Johnnie Walker på mitt rum.
-Säg inte mer. Jag hämtar den. -Låter det bra? Okej.
Al har rätt. Ni grabbar kan gå i förväg. Jag stannar här och håller ställningarna.
Kommer snart tillbaka.
Jag klarar inte att skaka en hand till.
Jag gör det inte. Det kommer...
bli en sån där.
-Jag kommer slå alla på käften. -Snälla, gör det.
Det gör ont i axeln också. Det är konstigt.
Det är handleden du ska använda.
John.
-Ni dricker ur flaskan likt vildar. -Japp, John.
Jag tog de här i baren.
Mina herrar.
-Hur går det där inne? -Jag har inte gått in än.
Vi har gott om tid.
Skål för Convairs modiga män.
Må deras mod vara en förebild för oss enfaldiga piloter.
-Skål. -Skål.
Jag och Carsrud kom nära ögat en gång i en TV-2.
Bränslet började brinna någonstans över Sierra Nevada.
Ricky lyckades hitta en liten landningsbana i en bergsby,
i en snöstorm.
Landade den som ingenting.
Jag har aldrig varit så rädd.
-Gus. -Japp.
Vad är det här, laget runt?
Jag brukar inte vilja upprepa mig.
Några av er känner redan till när jag såg döden i vitögat.
Skrämde skiten ur mig.
Jag blev oförsiktig.
Jag gjorde inte kontrollen av planet. Det stämmer.
Så vi hoppar in och startar, tappar kraft och...
nästa ögonblick glider vi av startbanan i lågor.
Enda gången jag nästan fått någon annan dödad.
Det är riktigt skrämmande.
Fan, Gus. Jag är så ledsen.
Jag har aldrig sagt det.
Det ligger i det förflutna, Gordo.
-Nu då. -Jonathan Glenn.
Det var i Korea, i mitten av juni.
Jag flög tillsammans med en kille som hette Frank Garado.
Vi söker efter konvojer, hittar några lastbilar och börjar skjuta.
Och sen plötsligt, pang.
Garado träffas av luftvärnseld, planet kränger runt,
rodret söndersprängt.
I nästa ögonblick har han landat i bergen.
Jag kan se honom där nere. Samlar ihop sin fallskärm.
Jag vet att han är okej, men...
Jag kan inte lämna honom kvar.
Så jag flyger i cirklar
runt, runt.
Bränslet tar slut och motorerna stannar.
Jag ropar på radion och skriker så mycket svärord
som en kyrkgosse som jag klarar av.
Men... ingenting.
Då började jag räkna efter.
Och inser att jag inte kommer klara mig.
Jag kommer definitivt inte klara mig, inte en chans.
Jag trodde alltid att i ett sån ögonblick skulle jag känna mig nära Gud.
Känna mig som ett med min Skapare, men...
Det gjorde jag inte.
Jag kände ingenting alls. Jag kände sätet under mig.
Lite ont i ena axeln.
Jag tänkte på min familj så klart.
Men mest kände jag mig som ett djur.
Som försökte överleva.
Men det är inte hela historien.
Du hoppar direkt in i ett annat plan, får två andra killar att följa med
och du flyger tillbaka till din kompis.
Utan att tveka.
Det var krig, det är det vi gör.
Alla skulle inte gjort det.
Din tur, Al.
Jag har alltid velat bli pilot.
Pilot i flottan.
Var inte en del av planen.
Pappa är i armén.
Min far kan vara en...
svår man att behaga.
Ja.
Kanske en annan gång.
Grabbar, drickat verkar ha tagit slut.
Jag vill inte gå tillbaka än.
Jag vet några sjaskiga ställen nere i hamnen.
-Jag är med. -Absolut, Bob.
-Jag ska gå tillbaka. -Jag också.
Det har varit en stressig dag.
Du då, Al?
Jag stannar kvar här ett tag...
dricker upp och kommer in sen.
Okej.
-Ses i morgon, Al. -Ja.
Ska vi verkligen gå in?
Ja, vi har fortfarande ett jobb att sköta.
Vi tar en drink först.
Okej. Men jag tar vatten.
Jag fattar inte hur ni kan dricka det där hela dagarna.
-Sodavatten och lime, tack. -Bourbon.
Det var väl inte så farligt, John? Att hänga med grabbarna.
Kom igen, jag gillar grabbarna. Det är bara...
Kom igen, du vet.
Nej, jag vet inte. Vad?
Den sortens kille jag är
och den sortens kul som ni killar vill ha,
det passar inte alltid ihop.
Vi vill alltid ha dig med.
Ja.
-Skål. -Skål.
Spännande nyheter om flygordningen.
Ja, där ser man.
-Du kommer säkert bli först. -Det kan bli vem som helst av oss.
Du tämjde den där MASTIF som en liten ponny.
Men det finns andra saker som spelar in här, eller hur?
Ärligt talat, Gordo. Jag vet inte vad som spelar in.
Jag vet att de inte är så nöjda med mig
sen jag tog med Wiesner till nyårsfesten.
Jag vet inte. Det verkar som om...
min stjärna har dalat lite sedan dess.
Sir. Ett brådskande meddelande.
Från en dam.
JAG ÄR HÄR FÖR ATT RÄDDA DIG
John, det verkar som om jag har något att ta hand om.
Trudy har flugit hit för att träffa sin mamma.
Och hon ska passa barnen ikväll.
Vi tänkte ha lite egentid
-när vi är hemifrån. -Är hon här?
Det var imponerande, Gordo.
Iväg med dig.
-God natt, John. -God natt, Gordo.
CONVAIR VÄLKOMNAR MERCURY- ASTRONAUTERNA TILL SAN DIEGO
Och nu en uppskattande hälsning från de sju Mercuryastronauterna.
VI välkomnar mr John Glenn.
-Du räddade mig. -Champagnen är inte kyld än.
Vi är väl ändå inga champagnemänniskor.
Det kändes som något man gör.
Jag är så glad att du kom.
Jag också.
Jag har saknat dig.
Jag älskar dig så mycket, Gordo.
-Vem är det? -Det är Shepard.
Al.
-Jag har klantat till det. -Är du okej?
Jag gjorde något korkat.
Jag...
Jag tog en taxi till Tijuana.
-Tijuana? -Drack en massa.
-Som en jäkla idiot. -Du, kom igen.
Ta det lugnt. Slappna av.
Vad fan tänkte jag på?
Jag var med en tjej...
på ett litet hotell. Hon kastade sig över mig.
Och när vi kom ut därifrån...
såg jag en blixt, en kamera.
Jag sprang efter, men fick inte tag i dem.
De var två, en fotograf och en reporter
från San Diego Herald.
De har bilder, och de kommer publicera dem i morgon.
En artikel i den förbaskade Herald.
John, det här kan förstöra för hela programmet.
Al.
Du.
Jag tar hand om det.
Okej? Jag fixar det.
Men du måste lugna ner dig.
Okej? Gå och lägg dig.
Bara...
sov av dig ruset.
Okej?
Okej.
Kom nu.
Kom igen.
John, vi kan inte låta NASA få veta.
-Turordningen ska meddelas... -Gå och lägg dig.
Jag fixar det.
Okej. Så då...
Du. Vad som än händer...
så betyder det mycket att du kom till mig, Al.
Väldigt mycket.
SAN DIEGO TELEFONKATALOG
Jag söker mr Samuel Evans på San Diego Herald.
-Vet ni vad klockan är? -Ja. Ja.
Jag inser att det är sent, men...
Okej, tack då och ursäkta att jag väckte dig...
Men jag söker mr Evans själv.
-Här finns ingen. Jag kan inte hjälpa er. -Nej. Givetvis.
-Shorty, det är John. -Läget, John? Vad händer?
En av grabbarna har gjort något korkat.
Varför skulle jag känna någon på Herald? Du är PR-killen.
Ring Toby Wallace. Sex, ett, nio, fem, fem, fem, noll, ett, fyra, sju.
Det är toppen. Nej, det räcker. Det är en bra början. Tack.
Hej då.
-Hallå? -Mr Samuel Evans?
-Vem fan är det här? -Sir, det här är major John Glenn.
Jag är pilot i amerikanska marinkåren.
-Och jag är just nu... -Astronauten.
Det stämmer.
-Det är mitt i natten, mr Glenn. -Ja, sir, det stämmer.
Så jag ska fatta mig kort.
-För några timmar sedan var en av våra... -Vi kommer att köra den.
Sir, jag ber er ödmjukast...
att tänka om.
De redaktionella besluten fattas av redaktionen,
inte av mig.
-Och verkligen inte av er. -Ja, sir, jag inser det.
Men det här är en...
en unik situation.
Var mans situation är unik för honom.
Men det här handlar om någonting större än jag.
Eller mannen er artikel handlar om.
Det är till och med större än NASA.
Det här handlar om vårt land och våra värderingar.
Det här handlar om ifall framtiden tillhör folk
som tror på det vi tror på.
Det var mycket vältaligt sagt, mr Glenn.
Men jag är varken politiker eller ett orakel, utan en tidningsman.
Jag ger ut nyheter.
Nyheterna är första utkastet till historien, sägs det väl?
-Ja, det sägs så. -Då ber jag er.
Låt oss vara ärliga. Jag bönfaller er.
Bara den här gången, bara ikväll. Jag bönfaller er, mr Evans.
Tänk över det sista utkastet till historien.
Det som aldrig kan skrivas om.
Tänk på vad ni vill att det ska säga.
Ni har ett välsmort munläder, mr Glenn.
Men det är sent.
-God natt. -Sir, snälla.
Vänta. Sir...
-God morgon. -God morgon.
Du är som jag. Kan inte börja dagen utan tidningen.
Har du sett Herald?
Nej, den är väl försenad. Konstigt.
Jag föredrar Los Angeles Times själv. Heralds ledarsida...
Där är den. Heralds ledarsida är lite för mycket...
JAPAN, HILO FLODVÅG; L.A. HAMN STÄNGD
...San Diego för min smak.
Jag var stationerad där nere i några år.
Var tvungen att läsa den smörjan varje dag.
Får blodet att koka. Och sen, förstås,
pratar man med någon som läser den där tidningen
-och plötsligt... -Vi ses på planet, Loudon.
Okej.
Jag tror vi måste samla grabbarna.
Hej där, främling.
Hej.
Det här är himmelriket.
Varför gör vi inte det här oftare?
Det kan vi göra.
Det borde vi göra.
Jag är bara så lycklig.
Jag vill berätta något för dig.
Något jag känner väldigt starkt för.
Okej.
Vet du vem Jerrie Cobb är?
Kvinnan... piloten.
Hon håller på att förbereda en grupp kvinnor...
för att bli astronauter.
Hon frågade mig om jag ville vara med.
En astronaut?
Du... du skojar?
Jag vill göra det.
Är det...
är det något som finns?
Känner NASA till det?
Vi arbetar på det.
Hur länge har du känt till det?
Jag...
Inte länge.
Men vi tar ett steg i taget i början...
Är det därför du kom hit och tillbringade natten...
så du kunde ta mig på sängen?
Jag hoppades du skulle bli glad för min skull, Gordo.
Det var bara lite förvånande, antar jag.
Du liksom... överrumplade mig.
Jag var ivrig att berätta för dig.
-Jag vill inte förstöra en härlig helg. -Inte jag heller.
Du.
Jag vill bara att du ska vara lycklig.
Jag också.
Jag är lycklig.
Det är det viktigaste.
Ännu en astronaut i familjen...
Okej, då. Antar jag.
Vi ska ha en seans, nu direkt.
Glenn har kallat ihop oss. Säger det är viktigt. Klä på dig.
Hej.
Kommer det ta lång tid? Vi ska till Trudys mamma.
Nej, det borde inte ta lång tid. Slå dig ner.
Jag vet att jag inte vill vara här inne
och det vill säkert inte ni heller.
Jag går rakt på sak.
-Du är gravid. -Ja, Wally, jag är gravid,
och din mamma är pappan.
Okej, grabbar. Lyssna.
Jag gillar att ha kul lika mycket som nån annan.
Inte om jag är nån annan.
Hör ni, alla vet att jag är en tråkmåns.
Det är mitt val. Jag fattar att det inte passar alla.
Men jag inser ändå att den kvinnliga formen kan vara lockande.
Jag är kristen, inte blind.
Men någonting hände igår kväll.
Ett snedsteg kan vi kalla det.
Detaljerna är inte viktiga.
Det hände och det är gjort.
Det som är viktigt är att vi måste enas om ett par saker
om hur vi ska uppföra oss från och med nu.
Det var jag.
Jag stack ner till Tijuana, hittade en tjej,
satte på henne på ett sunkigt motell och några reportrar kom på mig.
-Vad ska vi göra? -Det är redan gjort. Jag har fixat det.
Jag ringde utgivaren. Jag fick honom att inte publicera.
-Tack för att du hjälpte mig, John. -Varsågod, Al.
Men jag tror att vi alla måste inse...
att det vi har här är ömtåligt,
särskilt nu när det inte går så bra för programmet.
Det kanske är så att...
Loudon och LIFE har invaggat oss i falsk trygghet.
Vi vet vad de har gjort för oss.
Ja, de rörde ihop en massa skitsnack till en våt dröm.
Och det var väl bra?
Det är tack vare dem
som vi inte måste likna ett gäng filmstjärnor eller hålla flotta tal.
Grabbar, kom igen. Vi är hjältar.
Vi har inte ens gjort något än, men det är så folk ser oss.
Och allt vi behöver göra... är att inte klanta till det.
Det som hände igår äventyrade hela programmet.
Tro inget annat.
Och vi måste se till att inget sånt händer igen.
Och alla måste vara överens.
Jag sa tack, John. Kan vi inte lämna det därhän?
Vänta, vänta. Förstår ni vad jag säger?
Ni måste skärpa till er.
Ta och låt spriten vara, Deke.
Visst, chefen.
Vi var i så mycket trubbel igår att inte ens Shorty visste vad han skulle göra.
Jag var tvungen att väcka utgivaren mitt i natten och bönfalla honom.
Jag var inte säker på om jag lyckats förrän jag såg tidningen i morse.
Ringde du Shorty?
Ja, för att hjälpa oss.
Så då känner NASA till det här?
Du är helt otrolig, John.
Ursäkta. Är jag otrolig, Al?
Det här handlar om att komma först. Det är allt.
Du hörde att de skulle välja och tänkte att det här skulle fixa det för dig.
-Därför gjorde du det. -Jag gjorde det för att hjälpa dig,
-för att hjälpa oss alla. -Nej.
Du sålde ut mig så du kunde vinna. Erkänn det åtminstone.
Det var du som kom till mig. Du bad om min hjälp.
-Det stämmer. -Du bönade om min hjälp.
-"Ett misstag, jag klantade till det." -Vi hjälper varandra. Det är det vi gör.
-"De kommer skriva en artikel, John." -Vi hjälper varandra
och vi snackar inte om det.
Vi hjälper varandra på fötter
och sen går vi vidare. Så gör män som vi.
-En man sköter sina egna affärer, Al. -En man behöver inte predika, John.
Jag räddade skinnet på dig, Al! Och du vet om det.
Det gjorde du, John. Du räddade mig.
Var skulle du ha varit om jag inte gjort det?
Det är viktigt hur folk ser på oss. Vad vi gör är viktigt.
Vilka förebilder vi är. Och inte bara för landet.
Era egna barn ser på er. Ni är makar och fäder.
Allihop. Visa lite självkontroll.
För Guds skull.
Vi skulle inte vara de piloter vi är idag
om vi inte hade kontroll.
Men har vi lustar?
Ja. Jag är mänsklig. Och jag kommer dö en dag.
Det ska vi alla. Vi är testpiloter!
Vi fattar det, det är vårt jobb att stirra den sanningen i vitögat.
Du har rätt, du kommer att dö. Jag vill veta hur
-du blir ihågkommen. -Jag bryr mig inte!
Grabbar, allt jag försöker göra, det jag alltid försöker göra
är att hjälpa gruppen.
Nej, du hjälper John Glenn.
Det är allt du gör.
Säger du det?
Du, Deke, vad tycker Marge om den nya Buicken?
Gus, är Betty glad för sitt nya kök?
Wally, du åkte precis till Grand Canyon, eller hur?
Var det roligt? Tack vare att LIFE
betalade er så mycket pengar var allt det möjligt.
Jag gjorde LIFE möjligt, men inte för mig själv.
Jag behövde det inte. Jag gjorde det för er och för programmet.
-John, lugna ner dig lite. -Eller vad? Ska du slå till mig
som du slog den där reportern?
Vem fanns där för dig när det hände?
Det handlar alltid om allt bra du gjort. Hur duktig du är.
Erkänn. Du tycker du är bättre än jag.
-eller hur? -Jag är bättre än du.
-Du tycker du är bättre än oss alla. -Än sen om jag tycker det?
Jag har räddat er! Jag har fanimig räddat er alla!
Hör ni...
Behåll brallorna på, bara.
Okej? Uppför er som vuxna män, inte...
Room service.
Jag beställde burgare till oss. Tänkte ni var hungriga.
Jag litade på dig, John.
Och du vände det mot mig.
Det kommer säkert fungera.
Du blir säkert den förste.
Men männen i det här rummet vet vad du gjorde för att komma dit.
Fin predikan.
Tack för käket, John.
Jag ska träffa mina barn.
-Gordo, jag... -Vad var det du sa igår kväll?
Du kände det som att din stjärna dalat?
Du hittade ett sätt att få den att stiga igen, eller hur?
De verkar oroliga.
Nå, har du bestämt dig?
Ja.
Och? Vem blir det?
Jag vet inte.
Lunney!
Hämta papper och pennor.
KONFERENSRUM
God eftermiddag, mina herrar.
Jag hörde att resan till San Diego gick smidigt.
John, folket från Convair var mycket nöjda med ditt engagemang.
I dag bestäms i vilken ordning de tre första astronauterna ska flyga.
Vi kommer att veta vem som blir första,
andra och tredje.
Men allmänheten kommer inte informeras än.
Vi har väntat länge på det här.
Var och en av er är kvalificerad att göra den första flygningen.
Det har varit en ära...
att lära känna och arbeta tillsammans med er alla.
Jag menar det.
Verkligen.
Jag kan inte tacka er nog för ert hårda arbete och tålamod.
Mr Lunney.
Ni män är i princip ansvariga för varandra.
Ni har varit tillsammans dag ut och dag in
i över ett år nu.
Ni har tillbringat mer tid med varandra under det året
än med era egna familjer.
På ett sätt har ni blivit en familj.
Jag tror att ni känner era bröder bättre än jag och Chris någonsin skulle kunna.
Så det här kommer bli en omröstning.
Jag ställer en enkel fråga.
Om ni inte själva kunde flyga,
vem skulle ni välja?
Skriv ner namnet.
Ge det till mr Lunney.
Vi ses snart.
Nå? Har du de tre första?
Det verkar så.
Då informerar vi dem.
Mina herrar...
vi har våra tre första.
Jag vill återigen tacka er för ert hårda arbete och tålamod.
Då så...
Undertexter: Sara Hartlow