Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
UN ADULTER
- Câţi ani aveţi ? -25.
Nu vă temeţi să veniţi în Angouleme ?
Deloc. Sunt mobilă, nimic nu mă leagă. Nicio problemă.
Totul pare interesant. Vă ţinem la curent.
- Sunt mulţi candidaţi ? - Destui.
- Credeţi că...? - Nu pot să vă spun mai mult.
- Nu rămâi cu mine. - Mă aşteaptă Kader. Vino şi tu !
- N-am chef. - Nu are rost să stai în casă.
Oricum, nu am nicio şansă. Cred că suntem 40 pe loc.
- De ce să mă aleagă pe mine ? - Nu fi defetistă, ai talent.
Şi-apoi Angouleme... Mai bine la Paris !
Tocmai... Pot să-ţi spun ceva fără să te superi ?
Ce?
Kader... Țin la el, dar e mereu aici, de parcă am locui în trei.
- Doarme în camera mea. - Da, dar vine când vrea...
- Şi tu l-ai avut pe Gaetan... - A durat o lună şi jumătate.
- A dormit aici de trei ori. - Ce vrei să fac ?
- Nimic. Eu sunt cea care... - Care ?
O să caut un studio. E mai bine pentru toată lumea.
Uite ce e... Trebuie să plec. Mai vorbim mâine ?
Am stabilit deja o întâlnire cu o agenţie.
Alice Fontaine ? Julien Lemonnier. Cu mine aveaţi întâlnire.
Este la etajul IV. Mergem ?
Nu-mi dau bine seama. E întunecat, nu ?
Azi e înnorat. De obicei, e mai luminos.
- O să locuiţi singură ? - Da.
Locuiesc într-un apartament de 3 camere. Locul ăsta pare mic...
Pierdeţi metri pătraţi, dar câştigaţi independenţă.
Baia e la capătul holului.
Avantajul este că preţul e mai mic decât cel estimat.
- Scuzaţi-mă, dar... - Nu?
Nu, mă simt opresată.
Îmi plac bucătăriile americane. E mai mult spaţiu.
Am așa ceva. La ultimul etaj, dar un pic mai scump.
- Mai scump cu mult ? - Nu..
- Când îl putem vedea ? - Acum, dacă doriţi...
Este în cartier. Trebuie doar să trec pe la agenţie, să iau cheia.
Bine...
E prima dată când îmi caut un apartament singură.
Nu reuşesc să mă imaginez. Nu ştiu exact ce vreau.
- Ce lucraţi ? - Sunt grafician.
Contract pe perioadă nedeterminată ?
Independentă. Este eliminatoriu ?
Nu. Depinde de dosar.
Vă rog...
Cu mobilă, arată altfel, nu ?
- Cât costă ? - Cu 120 de euro în plus.
Dar este mobilat şi echipat. Nu mai cheltuiţi nimic.
- Vă instalaţi şi gata. - E un pic cam scump.
Aveţi pe cineva care să garanteze pentru dv. ?
Mama şi tatăl meu vitreg. Au semnat pentru apartamentul în care stau.
- Locuiesc la Bordeaux. - De-acolo sunteţi ?
Nu, sunt pariziancă.
Mama s-a dus acolo după moartea tatei.
E posibil să plec în Angouleme.
- Vreţi un studio în Angouleme ? - Aştept un răspuns pentru un post.
Nu cred că mă vor accepta.
Scuzaţi-mă... Nu vă e uşor cu clienţi ca mine.
Nu vă faceţi griji. În meseria mea, răbdarea e prima calitate.
Să mergem !
O să vă sun repede. Cred că v-am descifrat.
- Nu-i uşor. - Ba da.
La revedere !
Dacă mergeţi în Angouleme, să mă sunaţi.
N-o să merg.
- Sigur vrei asta ? - Da.
- Mai gândeşte-te un pic. - M-am gândit.
- Vorbesc cu Kader să vină mai rar. - Nu...
Fetelor, spaghete cu roșii sau carbonara ?
Roșii.
- Alice ? - Nu, mersi, am mâncat deja.
Doar ca să guşti. E prima dată când gătesc eu.
- Nu, Kader, e în regulă. - Spune-i că sunt un specialist !
- Bine, o să gust. - Şi-acum întrebarea ?
Roşii sau carbonara ?
- Roşii, ca mine. - Bine.
Sigur nu eşti doar politicoasă ?
- Nu, nu sunt doar politicoasă. - Bine.
În orice caz, o să-mi fie dor de tine.
Şi mie o să-mi fie dor de tine.
Aici este... Este mai ieftin, pentru că este la parter.
Dar e încântător.
Nu e un pic periculos ?
Nu... Depinde de cartier.
Nu m-aş simți liniştită. Nu sunt prea curajoasă.
- Aţi fost agresată ? - Nu..
Ba da, o dată, dar a fost... Nimic interesant.
- Nimic grav ? - Un individ beat.
Am fugit, dar mi-a fost frică.
Dacă aţi păţi ceva într-un apartament găsit de mine, m-aş simțit vinovat.
Sper.
Deci nu parter pentru că e nesigur, nu ultimul etaj pentru că e scump...
- Sunt enervantă ? - Nu...
Îmi pare rău, n-am nimic cu dv. Mă stresează situaţia asta.
O să găsim o soluţie.
- Spuneaţi că staţi cu o prietenă ? - Da.
- Plecaţi pentru că are pe cineva ? - Da.
E ceva banal în meseria dv. ?
Scuzaţi-mă...
Da?
Cum facem ?
Bine. Nu am de ales.
- Scuzaţi-mă... - Un client şi mai enervant ?
- Nu... - Personal ?
Soţia mea.
- V-am făcut să întârziaţi ? - Nu, dimpotrivă.
Ea întârzie, iar cheia e la ea. O să aştept într-o cafenea.
La revedere...
- Şi iertaţi-mă pentru... - Nu vă mai scuzaţi.
Putem bea ceva împreună ?
Nu vreau să mă întorc, prietena mea nu e singură.
Sigur că da.
Îl cheamă Kader. E drăguţ, dar cam invadator.
Într-o zi, a intrat peste mine la duş. S-a spălat pe dinţi liniştit.
De parcă eram frate şi soră.
Dar chiar şi un frate ar avea mai multă reţinere.
- Dar a încercat să... - Nu, doar că nu-şi dă seama.
Dv. nu aveţi un prieten ?
Am avut unul acum... nici nu mai ştiu.
Mă enerva, îl enervam... Sunt foarte dificilă.
Confirm.
Sunteţi căsătorit de mult ?
Da.
Şi aveți un fiu.
- De unde știți asta ? - M-am uitat pe birou.
E o poză veche. E mai mare acum.
- Câţi ani are ? - Scuzaţi-mă...
Da?
Foarte bine.
Bine, vin.
S-a aranjat.
- Nu, lăsaţi. - De ce?
Îmi face plăcere.
Mulţumesc.
Rămâneţi aici ?
Da.
Mulțumesc şi pe curând !
O să vă sun curând.
- Bună, Alice. - Bună, Kader.
Mulţumesc pentru cafea. Pe curând ! Julien.
Ce proastă !
Scuze, mi-au luat-o degetele înainte.
Ce proastă !
Dacă-ţi găseşti ceva, Kader o să se mute aici.
Vezi ?
Nu pun presiune pe tine. Avansezi ?
Ce ? Da...
De fapt, nu.
Dacă nu găseşti, rămâi.
- Mamă ? - Ce faci, scumpo ?
- Mi-ai lăsat un mesaj. - O să am nevoie de tine.
Mă mut şi îmi trebuie un garant.
De ce te muţi ?
Abia m-am trezit. Te sun mai încolo să-ţi explic.
- Eşti nervoasă ? - Nu.
- Da? - Alice Fontaine ?
Da, eu sunt.
- Nu v-am recunoscut vocea. - Pentru că alergam.
- Vă deranjez ? - Nu, alerg din când în când.
Am ceva să vă arăt.
- Adică ? - Un loft.
- Mie îmi place. - Sunt liberă.
- Vă trimit adresa ? - Bine.
- E frumos. - Dar ceva nu merge.
- Îl ador. Care e chiria ? - 1900.
Nu-mi permit. N-am devenit bogată în 24 de ore.
Ştiu, dar voiam să vi-l arăt.
Mulţumesc.
- Într-o zi, cine ştie... - Cine ştie...
- Cred că ai râs de SMS-ul meu. - Da.
Mi-a scăpat.
Când simt lucruri, nu prea pot să le ascund.
Atunci, nu le ascunde.
- Aici erai ? - Da, îl prezentam...
David Loussine, asociatul meu.
Bună ziua...
- Nu ne-am înţeles. - Noi am terminat. Intraţi.
Vizită plăcută !
Am un 35 mp la Charonne, pentru 950 de euro.
- Miercuri, la 15:00 ? - Da...
- Vă trimit adresa prin SMS. - Cu o urare drăguţă ?
Am întâlniri, trebuie să plec. La revedere !
Nu se poate ! Ştiu ce-am spus, dar nu se poate.
Nu, nu sunt bolnav.
Nu, dar şefu' are nevoie de mine.
N-am spus că mă concediază.
Ascultă ce spun !
Chiar dacă e şeful meu, se poartă bine cu mine.
Mi-a cerut un serviciu, nu-l pot refuza.
Sună-l pe Mounir, el nu face nimic toată ziua !
Ce obositor ! Scuză-mă, Alice !
17 Rue d'Avron. Miercuri, la 15:00.
Confirmaţi. Julien Lemonnier
Bună ziua... Ne-am întâlnit deja.
DI Lemonnier are o problemă, aşa că-l înlocuiesc eu.
- Mergem ?
Este luminos...
În stare perfectă. Se simte încă mirosul vopselei.
Cred acesta corespunde cerinţelor dv.
Da...
- Mai sunt și alţii interesați... - O să vă dau repede un răspuns.
Foarte bine.
La revedere !
Am preferat să-l trimit pe asociatul meu.
Am văzut.
Cred că e de preferat să nu...
Să intrăm în ceva regretabil...
Meritaţi mai mult, iar eu n-aş vrea...
Înţeleg.
Voiam să vă spun asta.
Mulţumesc.
Vă doresc mult noroc.
- Vă duc undeva ? - Nu e nevoie.
La revedere !
- Ce-ai pățit ? - M-am certat cu Kader.
Nu-ţi mai căuta apartament, ne-am despărțit.
- E doar o ceartă, nu ? - Nu ! E un bou, să nu-l mai văd !
- Nu-mi spui ce s-a întâmplat ? - Nimic !
- S-a întâmplat ceva. - Are o târfă !
- O târfă ? - O mizerabilă, o paraşută !
Nu mai vreau să-l văd ! Dar tu rămăâi aici !
E prea târziu, am găsit. Aproape...
- Dar n-ai semnat. - Nu, dar e ca şi cum...
O să se aranjeze...
DI Lacaze se scuză pentru întârziere, dar ţine să vă primească.
- Vă deranjează să aşteptați ? - Nu..
- Doriţi o cafea ? - Da.
Imediat.
- Sunt Julien... - Da?
- Vreau să te văd. - Dar...
Ştiu ce-am spus. Dar vreau să te văd.
Când?
- Azi?
- Vrei ?
- Dacă vine asociatul tău ? - Am luat ambele chei.
- Mi-e foame. - Şi mie.
Aş mânca nişte paste. Cu parmezan.
Nu e nimic de mâncare aici. Poate la pizzeria din zonă.
Ai mai adus pe cineva aici ?
Pentru vizită ?
- Nu pentru vizită... - Nu.
- N-ai profitat niciodată ? - Nu.
- Mă crezi ? - Da, te cred.
Vreau să ştii că nu regret. Şi vreau să mai ştii...
Taci... Nu vorbi despre asta.
- A ieşit bine întâlnirea ? - Da... De fapt, nu.
Tipul era debordat, n-a avut timp să mă primească,
dar am înţeles că-i place cum lucrez.
- Tu ai vești despre Kader ? - Da.
- V-aţi împăcat ? - El vrea, eu nu.
- S-a scuzat ? Regretă ? - Regretă, dar să-l ia naiba !
Dobitocul !
- Ai avut dreptate. - N-am spus că e dobitoc.
- Cine e? - Mama.
- Ce-i ? - Nu i-ai scris mamei tale.
- Bine, nu e mama. - Ai întâlnit pe cineva ?
Da...
- Vezi că viaţa e bine făcută ? - Aproape...
- Te-ai gândit la mine azi-noapte ? - Nu..
- Deloc ? - Deloc.
- Dar tu ? - Eu da.
Am dormit buştean.
- Nu eşti romantică. - Nu..
Ce te atrage la mine ?
- Ghicește ! - Spune-mi !
Măcar eşti directă.
Ştii ce-mi place mie la tine ?
- Nu... - Nu-ţi plac ?
Ba da, dar nu asta prefer.
Zâmbetul tău...
Dar asta nu înseamnă că restul nu-mi place.
Şi eu.
- Soţia ta lucrează ? - Da.
- Ce face ? - Are un salon de ceai.
Pe Bichat.
- Ea e patroana ? - Da.
Dar e un local mic, cu 2 angajaţi şi câteva mese.
- Tu te duci acolo ? - Rareori.
Îmi trimiţi un mesaj înainte de culcare ?
Poate...
- Eu pot să-ţi trimit ? - Da.
- Le ştergi pe măsură ce scrii ? - Dar tu?
- Nici eu.
Ce cauţi ?
Un loc romantic, liniştit şi izolat.
- Ce să faci acolo ? - Chestii...
Deci ?
Deci... nu.
O să ne mulțumim cu SMS-urile.
- Îți baţi joc de mine ? - Nu..
- E căsătorit şi are un copil ? - Da.
- Ce aştepți de la el ? - Nimic.
Şi ce cauţi cu el ?
- N-am ales eu. - Ba da, nimeni nu te obligă !
Ești tânără, poţi avea orice tip, dar ţi-ai ales unul însurat !
- E prima dată când face asta. - Sigur...
Mă dezamăgeşti. Serios !
- N-ar fi trebuit să-ţi spun asta. - Nu, n-ar fi trebuit.
Noapte bună !
Semnezi aici și aici.
- Ai adus o copie după acte ? - Da.
- Bertrand ? - Nu, e la tine.
Ţi-am dat-o azi-dimineaţă. E în geantă.
Nu ştiu unde mi-e capul.
Mulţumesc, a fost delicios.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Eşti bucuroasă ? Când te muţi ? - La sfârşitul lunii.
- E mai bine decât dincoace ? - E mai mic, dar mai bine.
- Unde este ? - Pe Rue d'Avron.
- Voi cât mai staţi ? - Plecăm poimâine.
Diseară mergem la teatru. O să vedem o comedie muzicală.
- Ce este ? - “Crimă şi pedeapsă...
- Vrei să vii ? - Nu pot...
- Cum merge la muncă ? - Bine...
Am vorbit cu un editor pentru o colecţie 9-14 ani.
- Îl place cum lucrez. - Şi se plăteşte bine ?
Nu prea, dar așa mă fac cunoscută.
Ești mai în formă decât de obicei. Ai obraji rozalii, eşti frumoasă...
Da, aşa e...
- Şi inima ? - Nimic de semnalat.
Îţi aminteşti de Lucas ? Fiul amicilor noştri, care ţin librăria.
Blondul cu păr voluminos.
Ţi I-am prezentat într-o zi, nu ţi-a plăcut, asta este.
S-a însurat luna trecută.
Mă bucur pentru el.
A fost grandios. Cu focuri de artificii...
Ne daţi meniul cu deserturi ?
- Vrei desert ? - Da.
- Cine este ? - Agenţia. Vrea să-i duc hârtiile.
Trebuie să-i sun să ne vedem.
- Eu vreau profiterol. - Şi eu.
- Unde i-ai spus că ești ? - La Nisa.
Ce faci la Nisa ?
Am deschis o agenţie acolo, dar nu merge prea bine.
- Te duci des ? - De obicei se duce David.
- David ştie ? - Da.
- Şi e de-acord ? - Cred că nu.
O cunoaște bine pe soţia ta ?
Da...
Mi-am adus aminte...
- Nu te mişca ! - Ce?
- Ce faci cu ea ? - O pun pe internet.
Ticălosule !
Bună ziua, aţi sunat la Julien Lemonnier. Lăsaţi un mesaj.
Odată mesajul înregistrat, apăsaţi "" pentru a-l modifica.
Eu sunt.
Nu ne-am înţeles bine sau ai uitat.
Sună-mă. Te sărut...
- Bună ziua... - Un ceai verde, vă rog.
Urgent: căutăm chelneriţă
- Căutaţi o chelneriţă ? - Da, care să-mi ţină locul.
- Dv.? - Da. O chem pe patroană.
Nu...
Bună ziua...
- Vă interesează postul ? - Nu ştiu, poate.
- Aţi mai făcut asta ? - Da, în pizzeria unchiului meu.
- Acum ce faceţi ? - Sunt studentă la drept.
- La ce facultate ? - La Assas.
- ŞI aveți timp ? - Depinde, pot să mă organizez.
E vorba doar de 2 luni, de trei ori pe săptămână.
Ritmul nu este infernal şi vă plătesc salariul minim.
Iar pe bacşişuri nu puteţi conta.
Clientela se consideră deasupra bacşișului.
E nevoie de competenţe speciale ?
E mai uşor decât cu pizza.
- Mă numesc Marie Lemmonier. Dv. ? - Eu?
- Nu ştiu dacă voi face asta... - Dar cum vă numiţi ?
Alice. Dar toată lumea îmi spune Lili.
- Câţi ani aveţi, Lili ? -25.
Gândiţi-vă...
Acesta e telefonul de-aici.
Am putea face o încercare, fără constrângeri.
Ceaiul e din partea casei.
Mulţumesc.
- Cum merge la Nisa ? - O să vindem.
Poate că nu e rău.
Ţi-ai pătat mâneca.
Este apă.
Vinul are un gust ciudat.
- Nu mi se pare. - leri era mai bun.
E aceeaşi sticlă.
- Gust și eu ? - Nu.
- Când te duci la Nisa ? - Nu ştiu. De ce ?
- Aş veni cu tine. - La Nisa?
- Ca să mai schimb aerul. - Marea e cam rece.
Dă-mi salata, te rog.
- E cu lămâie. - Nu mai e oţet ?
- Am vrut lămâie. - Atunci, dă-mi lămâia.
- Cred că am găsit o înlocuitoare. - Da?
O studentă la drept. N-am înţeles ce vrea, dar părea simpatică.
- L-ai spus cum o plăteşti ? - Oamenii au nevoie să muncească.
Mathias, adu-mi brânza.
- De ce eu ? - Pentru că te-am rugat.
Adu şi pâinea.
- Eşti cam nervos... - Nu. Nu ştiu...
- Ce se întâmplă ? - Nimic. Poate că Nisa e de vină.
Nu e mare lucru...
E David.
Ai uitat pâinea.
Duminica viitoare e ziua lui.
Mă ocup eu.
Face rău la testicule.
- Ce? - Laptopul ţinut pe genunchi.
Deteriorează calitatea spermei.
- Dacă spui tu... - Nu spun eu.
- Mai vrei copii ? - Poate.
- Dacă am pleca ? - Unde ?
Nu ştiu, departe. Avem nevoie de vacanţă.
Nu e momentul...
Nu e niciodată momentul.
- Sunt frânt. Tu ? - Şi eu...
- Nu le puneţi pe mese ? - Nu..
Bună ziua...
Aveţi un şorţ în rezerva din faţă.
Aici aveţi ceaiul negru, ceaiul verde,
de mentă, Lapsang souchong...
Aici aveţi patiseriile: tarta cu pere, cu lămâie, cu ciocolată...
lar în frigider sunt băuturile reci: apă şi sucuri.
- Fără alcool ? - Fără.
Dacă vor să se îmbete, nu vin aici.
- Vă arăt casa ? - Da.
E simplu. Aici apăsăm masa...
Băutura, patiseriile, apoi apăsaţi "tipăreşte".
Şi gata!
E mai puţin complicat decât codul penal...
Vin doi clienţi. Facem o încercare ?
Bine...
Dacă nu merge, sunt aici.
Bună ziua...
- Eu vreau un ceai. - Negru ? Verde ?
Se pare că e formidabil. Lucrează cu psihologia.
- Dar e doctor, are diplomă ? - Bineînţeles, nu e un vraci.
A condus un serviciu de reumatologie din nu ştiu ce spital.
Dar are simptomul şi profilul pacientului. lar asta schimbă totul.
În felul acesta e diferit. Se adaptează bolnavului.
- Nu crezi ? - Important e că te simţi mai bine.
Ești sceptică ?
- Eu sunt. Tu unde eşti ? - O duc pe mama la doctor.
Bună ziua !
- Am sunat pentru cadoul lui Mathias. - O las pe mama, apoi merg la Fnac.
- Ce este ? - O tabietă.
Nu are deja una ?
Nu e doar alui. Asta va fi a lui.
- E cam mult. - Atunci, ocupă-te tu.
De ce nu-i pui 50 de euro în plic ? Nu a luat încă bacul !
- 50 de euro e cam puţin. - Oricum, nu-mi place să dau bani.
- Cum vrei. Altfel ? - Noua angajată se descurcă.
- Care nouă angajată ? - Am angajat o studentă.
Am făcut un test şi s-a descurcat. Începe săptămâna viitoare.
Bine. Vă las, mi-a venit clientul. La revedere, Michelle.
La revedere...
- Vara asta mergem în Corsica. - De ce în Corsica ?
- Pentru că este corsicancă. - Pardon !
Are toată familia acolo. Vom face asta pe o plajă în Porto-Vecchio.
- Şi dacă nu e frumos ? - În Corsica e mereu frumos.
- Va fi iulie. - Şi ea cum este ?
Superbă !
Uite...
- E stewardesă ? - Pe curse lungi.
- Şi va continua şi după nuntă ? - Da, de ce nu ?
- Ai întâlnit-o în avion ? - Nu, mi-a fost clientă.
În meseria voastră aveţi parte de multe întâlniri.
Dar scopul e să facem tranzacții.
- Mai e orez ? - Te servesc eu.
Mulţumesc.
Eu am fost o singură dată la Porto-Vecchio, acum mult timp.
- Vreţi să faceţi penal sau civil ? - Civil.
- Divorţuri. - E de lucru la divorţuri.
Eu am început medicina,
dar am renunțat în anul III pentru soţul meu.
- Nu voia să aveţi studii ? - Nu, dar eram topită după el.
Chiuleam de la cursuri,
nu puteam să învăţ şi să iubesc în acelaşi timp.
Era peste de capacitățile mele.
Nu regretați ?
Pe de altă parte, nu ştiu dacă mergeam până la capăt.
Dv. nu vă temeţi ?
Că mă îndrăgostesc ?
S-a întâmplat deja.
- Nu vă împiedică să studiaţi ? - Nu.
- Şi el e student ? - Nu, are o slujbă...
- Nu e treaba mea. - Ba da. Vreau să spun că...
- A făcut închisoare ? - Nu, e om cinstit.
În sensul penal al termenului.
Asta-i bine.
E căsătorit.
Este căsătorit şi are un copil.
Dar asta este, îl accept aşa.
Şi mai încolo ?
Nu ştiu.
- Ce meserie are ? - Este inginer IT-ist.
- Unde sunt lumânările ? - Al doilea sertar de jos.
Miroase bine.
- Unde mi-e cadoul ? - Aşteaptă un pic.
Cum facem ? Mai întâi tortul sau mai întâi cadoul ?
Îl aşteptăm pe tatăl tău.
- Ce tot face ? - Nu ştiu, nu înţeleg.
- Nu-i pasă de ziua mea. - Da, ştii că nu te iubeşte.
- Nici eu. - Gata, mamă, nu mai am 5 ani.
Din păcate !
Lipsesc lumânări.
- Sigur ? - Nu sunt decât 12.
- Mai caută în sertar. - Le-am luat pe toate.
- În sfârşit ! Voiam să sun ! - Credeam că ai altă treabă.
Miroase bine.
- Ai părul ud? - Am fost la piscină.
- Nu ştiam că mergi la piscină. - Da, aşa mi-a venit.
- Ai fi vrut să vii ? - Nu.
- Ți-a venit, aşa cum mergi la budă. - la vezi cum vorbeşti !
Să trecem la lucruri serioase.
Nu vreau să stric atmosfera, dar lipsesc patru lumânări.
Bine că nu lipseşte cadoul.
De ce n-ai spus că te duci la piscină ?
De ce, trebuia ?
- La ce piscină ai fost ? - Halles.
- Era lume ? - Nu prea.
- Părea mulţumit de cadou. - Da.
Ce faci ?
Nimic.
- Ce este ? - Nu ştiu...
Ce se întâmplă ?
- Eşti supărată pe mine ? - Nu.
Sunt obosit...
- Voiai să facem dragoste ? - Nu, n-are nicio legătură.
Ești bine ?
Te iubesc... Te iubesc atât de mult...
- Vrei pâine ? - Nu, mulţumesc.
- La cât lucrezi azi ? - De la 14:30.
Îmi oferi un ceai, dacă trec să te văd ?
- Bineînţeles. - Atunci, o să trec...
Sunt oribilă...
Nu.
Mulţumesc, la revedere !
Nu mai avem de caise. Căpşuni sau lămâie.
Ce succes !
Nu ştiu ce se întâmplă, parcă s-au vorbit.
- E plin. - Da.
- Fiţi drăguţă... - Vin acum.
- Atunci, plec. - De data asta, regret că am clienţi.
- Şi eu. - Te iubesc.
O zi bună !!
- Fiţi drăguţă ! - Vin acum.
- Ce faceţi ? E lume în sală. - Mă duc acum.
- De două ori mai mult decât sâmbătă. - Cu atât mai bine.
Eu am plecat.
- Scuzaţi-mă pentru mai devreme... - Nu, e vina mea.
- Luaţi metroul ? - Da.
Vreţi să vă conduc ?
L-am cumpărat la 3 ani după căsătorie. Era o mică tipografie.
Mi-a plăcut locul, îmi place ceaiul...
La început, mergea bine, dar acum, în afară de zile nebune ca asta...
De ce nu-l vindeţi ?
N-o fac pentru bani. Dacă aş merge pe minus, aş fi silită, dar...
ŞI dv. ? Învățați ?
Da, diseară repet cu o prietenă.
- Şi logodnicul dv. ? - Mă văd şi cuel.
Dar în seara asta e cu familia lui.
- Dar mereu pe ascuns. - Dacă vrem.
În Paris nu ne cunoaşte nimeni. Mergem peste tot.
Eu sunt. Diseară te invit la cină.
- La restaurant ? Unde ? - Am rezervat la Diep.
- Cu Mathias ? - Nu, doarme la Antonin.
- Vom fi ca doi îndrăgostiţi ? - Da.
Fac eu cinste. Azi sunt bogată.
Da ? Ajung acasă. Te sărut, iubirea mea.
Şi eu.
De mult nu mi-a mai spus aşa.
- Sunt mai multe ? - Nu, dar le-am schimbat locul.
- E mai echilibrat aşa. - Sunt prea multe.
- Vrei câteva ? - Nu, nu de-asta am spus-o.
Şi menajera crede că-s prea multe. Oricum, ar vrea să stea degeaba.
- Cum merge cu noua angajată ? - Deloc rău.
Aproape că-mi doresc ca cealaltă să nu se întoarcă.
De-ar mai face un copil... Este tristă, moale, lugubră !
Şi, scuze, dar are un fizic dificil. Un client vrea o faţă zâmbitoare.
- Dar nu zâmbeşte niciodată. - Cea nouă e drăguţă, dar minte.
- Despre ce ? - N-a lucrat într-o pizzerie.
Dar învaţă repede.
- Ce? - N-am spus nimic.
Nu e temperatura potrivită ? Apa nu e mineralizată destul ?
Ba e perfect.
Am găsit poze cu tine şi cu taică-tău.
Le-am pus deoparte. Mă duc după ele.
- Mi le-ai dat data trecută. - Ştiu, dar astea-s altele.
Unde le-am pus ? Erau din vacanţă.
Aveai 5-6 ani. Eraţi la piscina de la casa din Biarritz.
Aveai un colac cu cap de raţă.
- Mi le-ai dat deja. - Gata, uită-te !
Verifică, nu am ochelarii.
- Cine este ? - Julien.
Ce are ?
Mâine pleacă la Nisa.
- Şi? - Nimic...
Poftim.
Mulţumesc.
- Sunteţi bine ? - Da. De ce ?
De obicei, sunteţi mai veselă.
- Nu vin adesea, dar... - Scuzaţi-mă...
Nicio problemă, n-am o faţă care să fie ţinută minte.
Îmi place aici. Este un loc care vă seamănă.
- Locuiţi în zonă ? - Nu, lucrez alături.
Da, în clădirea din faţă. Veneaţi cu un coleg bărbos.
Exact. El este ţinut minte, dar eu nu.
- Eu sunt Simon. - Marie...
Ştiu. La revedere...
Tu erai ? Nu te-am auzit.
Trebuia să vin mai devreme... N-am mâncat.
- Ai mâncare în frigider. - Îmi ţii companie ?
Nu, mă culc, sunt frântă.
- Mathias nu-i acasă ? - Doarme la Antonin.
Bine...
- A fost bine la Nisa ? - Nu, renunţăm.
Deci n-o să te mai duci.
Crede că tratamentul nu foloseşte, e partizanul unui regim.
L-am întrebat ce-mi mai rămâne, dacă nici să mănânc nu mai pot.
Iar el spune că e decizia mea: ori ca până acum, ori fac un efort.
Un doctor împotriva medicamentelor...
Vrea să ţin un regim.
- Dna Lemmonier ? - Da, eu.
Spitalul Lariboisiere. Soţul dv. a avut un accident auto.
Veniţi cât mai repede.
- E grav? - Este în sala de operaţie.
Vin imediat.
Trebuie să plec. Nu ştiu când mă întorc.
Mulţumesc.
Aveţi pe cineva care a avut un accident de maşină.
Am fost sunată. Julien Lemmonier.
E în operaţie. Primul etaj, la stânga.
- Noutăţi ? - Încă îl operează.
- Ştim cum este ? - Nu mi-au spus nimic.
DI Lernmonier a fost operat.
Chirurgul e mulţumit, dar încă nu ne putem pronunţa.
- În ce privință ? - A evoluţiei.
- Putem să-l vedem ? - Nu, doamnă.
Ce facem ? Rămânem, plecăm, aşteptăm ?
Doctorul va veni imediat. Aveţi aici lucrurile soţului dv.
Du-te, rămân eu. O să te sun.
Fugi !
Dnă Lemonnier ?
Da.
Soţul dv. a fost operat. A fost cât se poate de bine.
Este la reanimare.
- Va avea sechele ? - Greu de spus, e în comă.
Poate dura câteva ore sau câteva zile. Depinde.
Mergeţi acasă. Dacă situaţia evoluează, să sunăm. Curaj.
Ești bine ? Unde-ai fost ?
Tatăl tău a avut un accident.
E grav?
- Cât timp o să rămână aşa ? - Nimeni nu ştie nimic.
Vin imediat.
- Alice ? - Da?
Să deschideţi la 10. Voi veni şi eu.
- Nu m-aţi sunat ieri. - N-am putut.
- Nimic grav, sper. - Pe curând.
Facem ca de obicei. Să n-o luăm razna.
Da... Pe diseară.
Îngerul meu, îmi pare rău pentru tăcerea asta.
Am avut o lungă discuţie cu Marie. A descoperit totul.
Nu ideea de a lupta cu ea mă sperie, ci gândul că aş pierde-o.
Te iubesc pentru că eşti delicată, tandră şi frumoasă.
Pe ea o iubesc pentru că e parte din mine.
Ştiu că-ţi fac rău, dar dacă continuăm, o să-ţi fac şi mai mult.
Şi nu vreau asta. Te rog să mă înţelegi.
Te sărut cu tandreţe şi-ţi doresc fericire.
P.S. Nu i-am spus nimic de tine lui Marie.
M-a interogat, dar nu i-am răspuns la întrebări.
Nu-ţi cunoaşte nici numele, nici chipul. Şi nu le va cunoaşte.
Bună ziua...
- Nu e multă lume. - Nu.
Alice... O să închid pentru o vreme.
- De ce? - Vom pleca în Patagonia.
E o călătorie la care visez de mult. Aşa că închid localul.
Cum aţi hotărât asta ?
Cum să spun...
Traversăm un moment dificil, dar suntem mai bine.
Nu voi mai avea nevoie de dv. Vă dau ce vă datorez...
- Conform contractului. - Nu e nevoie...
Ba da, ţin neapărat.
- Când închideţi ? - Azi. Avem avion mâine seară.
Vă dau cecul imediat, ca să puteţi pleca.
- La întoarcere veţi deschide ? - Nu, nu cred.
O să vând.
Ce veţi face ?
Voi rămâne aproape de soţul meu.
Vă doare ?
- Nu... - Ştiţi unde sunteţi ?
- La spital ? - Ştiţi de ce sunteți aici ?
- Un accident de maşină. - Cum vă numiţi ?
Julien Lemmonier.
Uitaţi-vă după degetul meu.
Soţia dv. e pe drum.
- Îmi revin ? - Operația a ieșit bine.
- O să stau mult ? - Depinde de reeducare.
Vom vedea cum evoluează.
Au spus că te vei întoarce curând acasă.
O să vină şi Mathias.
- Este bine ? - Da.
Am vorbit și cu David. E bucuros.
- Vine şiel? - Da, dacă vrei.
Vreau.
Mi-a fost frică...
E bine ?
- Mă opresc ? - Da.
Începutul e foarte bun.
Este în plină formă. Mai odihnit decât înainte.
Așa este, parcă s-a întors din vacanță.
- Vrei să-ţi aduc ceva de mâncare ? - Nu poţi aduce mâncare din afară.
Nu e la regim !
- Dar e bun. - Sunteţi prea mulți.
Faceţi un pic de loc.
Am plecat.
Şi eu.
Pupici !
Pe curând, Julien.
Mulţumesc, Michelle !
O să gătesc ceva bun. La revedere, dle doctor !
Am răspuns tuturor persoanelor care au încercat să dea de tine.
Ai avut multe apeluri.
Cine ?
Ştii bine.
Dar s-a şters, uităm totul, bine ?
Odihneşte-te, iubitule.
Ridicaţi mâinile şi depărtaţi-le. Opuneţi rezistență.
Foarte bine. Le aducem la verticală.
Scuzaţi-mă.
Da?
- Julien Lemmonier ? - Da.
Sunt Marie-Agnes Delbourg de la MACIF.
E legat de accident. În dosarul nostru...
Scuzaţi-mă, doamnă, sunt încă spitalizat.
Mulţumesc.
Doctorul spune să nu te sprijini pe picior.
- Vreau să ies. - Unde te duci ?
Nu ştiu. Să muncesc !
Nu poţi să-ţi vezi clienţii în cârje. David se ocupă de toate.
- Ţi-e foame ? - Nu... Doar asta fac, mănânc.
În seara asta, avem mâncare chinezească.
Marie...
Vrei să mă întrebi ceva ? Te ascult.
V-aţi vorbit ?
A trebuit.
Ce i-ai spus ?
Că recreaţia s-a terminat. Că acum să ne vedem de treabă.
A înţeles foarte bine, nu-ţi face griji pentru ea.
Sper că nu regreți !
Nu.
Dacă am ajuns aici, este şi vina mea. Poate mai mult a mea.
Nici n-o condamn. O înţeleg că s-a îndrăgostit.
Eu am rezistat ?
Mă scuzaţi, deranjez.
Dacă veneam cu 10 minute mai târziu, era şi mai jenant.
- Cum vorbeşti cu părinții tăi ? - Intru, îmi las lucrurile și plec.
- Mănânci aici ? - Da.
Nu uitaţi că aveţi camera voastră.
- Şi eu plec. - Unde ?
Să mă fac frumoasă.
Nu citeşti ?
- Este bine ? - Nu-i rău.
Nu te forţa, eşti încă bolnav.
Mi-e mult mai bine.
- Nu e bine ? - Nu ştiu.
- Nu-ţi doreşti ? - Nu ştiu.
Încetează ! Nu mi-e bine !
Sigur poţi face asta ?
Ştiu că te descurci singur, dar aveam nevoie de asta.
Am o întâlnire pentru apartamentul de pe bulevardul Mozart.
Ţine-mi pumnii.
- David ?
Marie te-a întrebat despre...
Da.
- Ce i-ai spus ? - Ce știam.
Nu pot să mă prefac.
- Iartă-mă... - Nu-i nimic.
Nicio grijă.
Am plecat.
Uneori, o schimbare în statistică transformă paradisul în infern.
Brusc, bucuria adusă de soare şi de nisip se metamorfozează...
- Mă duc la culcare. - Pot să schimb.
N-am chef de TV.
- Mă duc să mă culc. - Apropo...
- Când te întorci la slujbă ? - S-a terminat. Renunţ.
De ce ?
Nu mai am chef. Noapte bună.
- N-aţi primit nimic ? - Nu..
Nimic.
Am trimis-o la începutul săptămânii.
V-o dau direct, aşa ştim că ați primit-o.
22 şi 23? Stăm o noapte acolo ?
V-am rezervat o cameră lângă Porto-Vecchio.
Super.
- Vor fi mulţi invitaţi ? - Cam o sută.
Nu-i puţin.
- Tu câţi invitaţi ai ? - 20-25.
- Nu e o luptă echitabilă. - Nu.
Dar nu e o luptă.
Așa este.
- Îţi mai pun vin ? - Te rog...
- Aţi pătat cartonul. - Îmi pare rău.
- Marie, mai vrei ? - Nu, mulţumesc.
- Aduc desertul. - Eu nu vreau. Sunt obosită.
Vrei să ne întoarcem ?
Este târziu.
Deci renunţăm la desert ?
Este la ultimul etaj, deci foarte luminos.
Mai are nevoie de o zugrăveală, dar merge.
- Îţi place ? - Da.
- Se vede dincolo. - Nu-mi pasă.
- Scuzaţi-o. - Nicio problemă.
Dormitorul este aici. Mare, de 18 mp.
Voiam să vă arăt dormitorul.
Venim.
Da?
- Marie-Agnes Delbourg de la MACIF. - Sunt la serviciu, vă sun eu.
Scuzaţi-mă. Deci ?
E cel mai bun de până acum.
- Doamnă ? - La fel.
- Iar grădiniţa e aproape... - Niciun risc.
- Ce.?
- Am spus nu. - Haide...
- Încă mai eşti supărată ? - Nu e asta.
Ba da, asta este.
Sunt multe cupluri care se înţeleg, dar nu mai fac dragoste.
Să iubeşti nu înseamnă doar să faci sex.
- Mă pedepseşti ? - Nu..
Ba da, mă pedepseşti.
Nu mai am chef.
Nu mai ai chef cu mine sau nu mai ai chef deloc ?
Crezi că am întâlnit pe altul ? Eu nu sunt aşa.
Poate că am nevoie de timp. Poate că n-o să-mi revin niciodată.
Cum vrei...
- Copacul, ai grijă... - Nu te teme !
Nu ţi-e frică ?
- De ce? - De condus.
- Ţie ţi-e frică ? - Nu.
Ce faci ?
O să vedem dacă nu ţi-e frică.
Verifică oglinda...
Accelerează un pic.
Așa...
- E dificil ? - Nu.
Accelerează...
Treci într-a patra...
- Într-a patra ? - Haide.
- Ţi-e frică ? - Nu.
- Dacă văd un poliţai, ce fac ? - Îl calci.
Este bine.
- Acum vă întoarceţi ? - Nu e târziu...
- Vrei să te ajutăm ? - Da, aranjaţi masa.
Trebuia să vii cu noi. Fiul tău a adorat drona.
- Nu doar drona. - Şi ce altceva ?
Nimic.
- Ce este ? - Nimic, mă face să râd.
- Eu nu pot să râd cu voi ? - Râde prosteşte.
A fost bine cu maşina mea ?
E vârsta idioţeniilor.
E ceva de lucru.
- Depinde de ce veți face. - O brutărie.
- Una provensală. - E o idee foarte bună.
Nu găseşti așa ceva în cartier.
- Nu mergea prea bine. - Au fost și zile pline.
- Sunteţi proprietarul sau agenţia ? - Eu sunt proprietarul.
- Eu sunt agenţia... - Vă gândiţi şi mă sunaţi ?
S-a făcut.
Pe curând...
Vă mulţumim că aţi venit.
Nu-mi place.
- Trăim vremuri grele. - Oricum, nu va suna.
Mergem ?
Îţi aminteşti de duminica aia ?
Nu ne-am dat seama că trecătorii pot să ne vadă.
- S-a întâmplat o singură dată. - De două ori.
Sigur ?
Da.
- Ai o memorie mai bună. - Da.
Mă laşi să trec ?
Încetează !
Uite, din 10 în 25 iulie, iar preţul e minuscul.
Vin şi Clotilde şi Antonin, avem "monitori calificaţi",
nu puteţi să mă refuzați.
- În 22 nu e nunta lui David ? - Eu nu-s invitat la nuntă.
- Are dreptate. - Deci mă duc ?
Da.
- Dacă toată lumea e mulțumită... - Nu vrei ?
- Accepţi tot ce-ţi cere. - Ţi-am cerut părerea şi ție.
- Mi-o ceri sperând să accept. - Şi ce dacă ?
Foarte bine, sunt de-acord.
Ce are ?
Ești supărată ?
Am spus ceva ?
Dacă nu vrei să se ducă în tabăra de veliere, nu se duce.
Ce nu merge ?
Nu mai pot...
- Nu mai poţi... - Nu reuşesc să uit, să accept.
Tu ai trecut peste, ești bine, ai trecut la altceva.
Fiul tău pleacă în tabără, noi mergem la nuntă, viaţa e frumoasă.
Dar eu nu mai pot.
Cu cât trece timpul, cu atât este mai rău.
Ţi-am cerut iertare, o fac încă o dată.
Ce altceva să fac ?
Da, am notat...
La revedere !
Apartamentul de pe Avron... Ştii ce spun ?
- Da. - Proprietarul îl închiriază.
Locatara l-a părăsit acum 10 zile.
- Ştim de ce ? - Nu.
- Vreo problemă ? - Nu, fata a plătit corect.
Şi-a recuperat garanţia și a plecat.
- Unde ? - Nu ştiu şi nu vreau să ştiu.
Sper că nici tu.
- Ai revăzut-o de la accident ? - Nu.
Mă duc să-mi iau o cafea. Vii ?
N-am chef, mersi.
Vin repede.
- La cât ai cursuri ? - Acum.
Grăbeşte-te, atunci.
Mama mi-a spus.
- Despre ? - Înainte de accident.
Şi ce crezi ? Vreau să am o părere autorizată.
N-am nicio părere.
Nu-i spune că ţi-am spus.
Ce faci azi ?
Ceva important. Aş vrea să mă însoțeşti.
- Cezici ? - Îmi place culoarea.
"Long Beach Blue".
- Cum? -"Long Beach Blue". Asta-i culoarea.
- Ţi-o împrumut, dacă vrei. - Nu prea merg cu așa ceva.
Aruncăm o privire.
- Avem voie ? - De-asta este aici.
Urcaţi, vă rog.
- Deci ? - Cred că-mi place.
Decomandată, spaţioasă, 6 geamuri, deci luminoasă,
expunere sud-vest, bucătărie utilată, pubelă integrată...
- Încălzire pe gaz şi Velux ! - Încetează !
- O să mă dea afară. - Vă puteţi muta săptămâna viitoare.
Cu ce vă ajut ?
Ştiu ce veţi spune: să ne hotărâm repede, căci sunt mulţi interesaţi.
- E fumată, bătrâne. - Poftim ?
- O luăm. - Serios ?
Mă ştii vreun glumeţ ?
Ştampila şi semnătura.
Scuzaţi-mă.
Da?
Ce mai faceţi, dle Mazolla ?
Da...
Foarte bine, mulţumesc.
- Nu va încerca să negocieze ? - Nu.
Ești sigur pe tine.
Şi tu erai sigură când ai spus că nu va suna.
În orice caz, a întârziat.
O să vând şi la un sfert de preţ.
Să nu exagerăm !
Urăsc locul ăsta.
- Credeam că ai fost fericită aici. - Nu.
Dacă spui tu...
E în zonă, caută un loc.
A venit aici.
- Cine a venit aici ? - Alice.
Mai mult chiar, a lucrat aici.
Am angajat-o fără să ştiu cine este. Ea era studenta.
A murdărit acest loc. Nu ţi-a spus ?
Ciudat. Credeai că ştii totul despre ea, dar nu știi mare lucru.
Făceai sex cu ea, dar n-o cunoşteai.
- Cât timp a lucrat aici ? - Aproape 2 luni.
Trebuie să fii într-un fel să faci astfel de lucruri.
Ziua o spiona pe soţie, iar seara şi-o trăgea cu soţul.
Ne-a tras-o amândurora.
Presupun că o considerai romantică, fragilă, floricică...
Dar uite că...
- Bună ziua! - Bună ziua, dle Mazolla !
E ziua cea mare ?
- Ce are? - E bolnav, dar a ţinut să vină.
Bună ziua !
- Plecaţi în vacanţă curând ? - Nu.
Ar trebui. Aveţi nevoie de odihnă.
- Dar durerea de-aici ? - Doar odihnă.
- Am o casă la ţară. - E foarte bine acolo.
Până atunci, luaţi asta, o să vă facă bine.
- Cât vă datorez ? - 50 de euro.
"Île de beaute". E vinul tatei.
E incredibil, vine deasupra mesei.
- La revedere ! - Mi-a făcut plăcere.
- Te sun mâine. - Bine.
Drum bun !
Câteva luni mai târziu, Marie şi Julien hotărâră să divorţeze.
Îşi luară același avocat, pentru a grăbi procedura.
Tată, mamă, veniţi !
Veniţi să faceţi baie !
Julien păstră apartamentul şi-i găsi altul lui Marie.
Mathias preferă să trăiască cu tatăl său.
Julien încercă s-o revadă pe Alice. Făcu totul să dea de ea.
Dar când află că ea se întorsese la Bordeaux
cu un băiat de vârsta ei, renunţă s-o mai contacteze.
Te aştept, tată !
Apa e perfectă.
Traducerea: WORDNET MEDIA www.wordnet.ro