‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎- Somon Copper River săptămâna viitoare? ‎- Sună bine.
‎- Promiți? ‎- Categoric.
‎Țin pumnii!
‎Salut-o pe Theresa!
‎Mersi, așa voi face.
‎Sunt un tip optimist.
‎De aceea, Love, voi spune:
‎„Abia aștept să le zic ‎copiilor noștri povestea noastră.”
‎Știu, abia a început,
‎dar așa am fost mereu.
‎De când eram mic, ‎dacă mă privea lung o fată,
‎deja îmi imaginam ‎cum i-ar fi stat cu numele meu.
‎Nu mi se pare ceva greșit.
‎Cred că iubirea ar trebui să te cuprindă ‎deodată, să te surprindă total.
‎Dar să nu combinăm ‎optimismul cu certitudinea.
‎Am învățat niște lecții dure, ‎proștii chiar se grăbesc.
‎Iar eu am fost prost de mai multe ori.
‎Sincer să fiu, ‎am observat semnele din timp,
‎dar le-am ignorat.
‎Voiam tare mult să iubesc,
‎de aceea acum trebuie ‎să am mintea limpede.
‎Știi ce? Aștept macroul.
‎- Bine. ‎- Va veni repede?
‎Trebuie să observ semnele ‎înainte să avanseze relația.
‎Cum o cheamă?
‎- Cindy. ‎- Cindy?
‎Nu vreau să spun că-s optimist...
‎dar povestea noastră ‎a început acum o săptămână.
‎BINE AȚI VENIT ÎN LOS ANGELES
‎Am ajuns aici, ‎iar după câteva minute, mi-am dat seama...
‎mă aflu pe un tărâm straniu.
‎Buze țuguiate,
‎oițe suspect de fericite și fumate ‎peste tot.
‎Tipul ăsta e definiția Los Angeles-ului:
‎ținută de terorist legat prin contract.
‎Bun venit în orașul ‎unde cei care încearcă să dispară
‎nu vor, de fapt, să dispară.
‎Facem un ‎selfie?
‎Sigur că da.
‎Bietul de el.
‎Sigur detestă toată atenția.
‎- O zi faină! ‎- Hendy, faci și cu mine?
‎Și iată-mă pe mine,
‎singurul din patru milioane ‎care nu voia să fie descoperit.
‎Bun.
‎Primul pas în misiunea mea...
‎taco
‎cu un tip capabil
‎să-mi creeze o identitate nouă, ‎de nelocalizat.
‎Cel puțin așa sugera ‎anunțul său prudent de pe Craigslist.
‎Te-ai gândit vreodată că toată mâncarea ‎de acum e modificată genetic?
‎Cum ne afectează
‎porumbul ăsta tăiat genele?
‎California are propria marcă ‎de teoreticieni ai conspirației.
‎Da, ai grijă, ‎că de nu, ficatul nu-ți va fi așa curat.
‎...poți să ții porcii în aer liber ‎și așa nu le mai trebuie antibiotice.
‎Zic și eu.
‎- Cuștile nu-s soluția. ‎- Clar.
‎Eu am nevoie...
‎Știu ce vrei.
‎Să pleci și să nu lași urme.
‎Dacă aș vrea să plec azi în Mexic...
‎Grozavă alegere. Mâncarea e mai curată, ‎mai ieftină. Îți va plăcea acolo.
‎Nu pot rămâne de tot. ‎Am treburi neterminate.
‎Nu ți-aș recomanda să te întorci.
‎Era obligatoriu să scap de Candace,
‎dar trebuia să mă pot întoarce
‎ca să mă ocup de ea ‎când aș fi fost pregătit.
‎Am nevoie de ceva mai cuprinzător.
‎Bun/
‎Uite care-i treaba!
‎Buletinele cu adevărat perfecte ‎se fac în ani întregi.
‎Pe „Will” pe care-l ai în față
‎l-am bibilit zece ani ca pe un bonsai.
‎Sunt bun de angajat.
‎Cazierul meu este așa curat ‎de te face să adormi.
‎Fața mea on-line?
‎N-o găsești pe nicăieri.
‎Dacă dacă mă cauți pe Google, par real.
‎Asta, prietene, e o muncă atât de asiduă
‎încât nici n-are preț.
‎Bun, am înțeles.
‎Apreciez că mă ajuți.
‎Deci o ai la tine sau...
‎Hai cu mine!
‎Mi-am dat seama că, ‎pentru probleme mele cu Candace,
‎o identitate falsă nu era de-ajuns
‎și n-aveam zece ani la dispoziție ‎să modelez o identitate nouă.
‎Ai noroc că ești alb.
‎Nimeni nu suspectează niciodată ‎un tip alb.
‎Mi-am dat seama ‎că trebuia să-i fur lui identitatea.
‎Will pare să fie în regulă, ‎deși a stat o săptămână în cutie.
‎Admiră!
‎Fără ajutorul dlui Mooney,
‎mi-a luat două zile s-o construiesc.
‎A fost stresant, ‎fiindcă Will mă urmărea, legat.
‎Fii mândru de tine!
‎Plexiglasul de 1,9 cm e greu de prelucrat. ‎Dar marginile au ieșit superb.
‎...atenția la detaliu...
‎Sigur Mooney ar fi impresionat.
‎Presupun că înseamnă ceva pentru tine.
‎Un spațiu sigur, poate?
‎De care simțeai că ai nevoie ‎când erai copil...
‎Celor de aici le place ‎să vorbească despre sentimentele lor,
‎deci dacă vrei terapie...
‎zi-mi despre Jasper!
‎Uită-te la tine acum!
‎Faptul că ai ieșit din spațiul ăsta
‎e deja emancipare...
‎Cine... e Jasper?
‎Haide!
‎A zis că ai ceva de-al său.
‎Mă caută.
‎- Nu mă poți ține aici, Joe. ‎- Ți-am zis că e temporar.
‎Care e planul?
‎Uite, eu... Îmi pare rău!
‎Nu m-am gândit.
‎Am acționat.
‎A fost o urgență.
‎- Poți să-mi dai drumul. ‎- Aș vrea.
‎Trebuie să găsim o cale ‎care să ne avantajeze pe amândoi.
‎După ce dispare Jasper din peisaj.
‎Nu mă asculți.
‎Cușca nu e grozavă.
‎Am nevoie de lumină.
‎De medicamente.
‎Nu-ți va ieși bine.
‎Dacă vrei să-ți iau în considerare ‎nevoile... zi-mi ce vrea tipul!
‎Jasper Krenn.
‎Am vorbit pe „webul întunecat”, ‎ar zice amatorii.
‎Nu-i client. L-am cercetat, ‎nu mi-a plăcut ce-am găsit, l-am refuzat.
‎Deci nu v-ați întâlnit?
‎Nu.
‎Nici nu știe cum arăt, ‎deci nu va ști că ești un dobitoc oarecare
‎care m-a lovit în cap și mi-a furat viața, ‎dacă asta voiai să știi.
‎Bine.
‎Bine, stai! Tu...
‎percepi o taxă...
‎înainte.
‎Nu i-ai dat banii înapoi.
‎Probabil ai dreptate.
‎Trebuie să-i dai banii.
‎Aș vrea, dar i-am cheltuit.
‎Și nu pot să fac rost de alții ‎fiindcă-s într-o cușcă.
‎Cât îi datorezi?
‎Trei mii de dolari.
‎Nicio problemă.
‎Doar cu 2.700$ mai mult
‎decât aveam ‎fiindc-am plecat pe nepusă masă.
‎Învață-l să pescuiască...
‎și-l hrănești toată viața.
‎Învață-l să falsifice o carte
‎și poate...
‎va reuși să cârpească ceva ‎în valoare de...
‎Trei mii de dolari.
‎Mai mult nu pot.
‎Rămâne trei mii.
‎Recunosc, standardul era scăzut.
‎Mooney ar fi aruncat-o ‎și m-ar fi pus s-o refac de 50 de ori.
‎Din fericire, librarii din Los Angeles ‎sunt, practic, un oximoron.
‎Măcar așa puteam să mă ocup de Jasper ‎ca să mă întorc la povestea noastră:
‎tu...
‎persoana
‎care ar fi putut face ca plata unei taxe ‎de 3.000$ pentru a rămâne în Gomora urbană
‎să merite efortul.
‎Măcar de nu te-ai trezi așa devreme!
‎PIAȚA DE PEȘTE LOS ANGELES
‎E tot mai clar:
‎cu cât te văd mai mult,
‎cu atât te văd mai limpede.
‎Ca să nu fiu rănit, trebuie să păstrez ‎distanța până-i gata verificarea.
‎Hei!
‎Tot rătăcești pe aici. Poftim!
‎Deși mi-e greu, ‎ținând cont că mă inviți peste tot.
‎N-am vrut să te încurc.
‎E imposibil.
‎Ia te uită, ce pește-lună!
‎- E din Ecuador sau local? Mersi! ‎- Local.
‎Știu că inventezi toate astea ‎ca să mă impresionezi.
‎Nu e nevoie atât efort.
‎Dacă mi-ai fi zis că e extraterestru, ‎te-aș fi crezut.
‎Nu, de asta e bine că ai acceptat să vii.
‎Lucrezi la Anavrin,
‎dar nu știi nimic despre cei ‎care mănâncă doar carne de pește.
‎Sunt ‎pescatarian ignoramus.
‎Ești bine? Pari cam...
‎Nu.
‎Prea repede, prea mult, prea bine.
‎Da, am zis mai bine s-o fac ‎decât să mă gândesc la asta.
‎Deci vrei?
‎Îți displace ideea?
‎Scuze, ce-ai zis?
‎Prânzul, azi.
‎Cu amicii mei.
‎Mai bine am face asta mai repede.
‎Se vede că-s din LA, dar sunt grozavi
‎și contează mult pentru mine.
‎Deci...
‎Acum vrei să-ți cunosc prietenii?
‎Trebuie să păstrez distanța. Nu.
‎Mi-ar plăcea.
‎Rahat.
‎Pământul către Spock.
‎Spock, recepționezi?
‎La ce te gândeai?
‎Aveai privirea ‎lui Keanu când a văzut pisica neagră.
‎„Vai, eroare în Matrix.”
‎Ne-am sărutat și i-am văzut fantoma ‎lui Guinevere Beck,
‎Matrix-ul meu chiar dă erori.
‎Da.
‎Adică nu.
‎Sunt bine, mersi!
‎Știi ce?
‎Ia să vedem aici!
‎Ce-ar fi să mutăm expoziția ‎cu literatura scrisă de femei?
‎De ce le ținem separat?
‎E sexist.
‎Nu-i așa?
‎În plus, de dimineață ‎mi-a venit o idee genială.
‎- Care anume? ‎- Filme.
‎- Care să ruleze în magazin. ‎-‎ Vai, nu!
‎Filme care sunt...
‎inspirate din cărți.
‎Trebuie distrus.
‎Ce idee bună!
‎- Filme faine, ca ‎Pulp Fiction. ‎- ‎Nu-i bazat pe o carte.
‎- Un film ‎Star Wars... ‎- La fel.
‎Cincizeci de umbre, ‎evident.
‎Abia unul din trei.
‎Vom vinde atâtea cărți, ‎că vei rămâne mască.
‎- Abia aștept. ‎- Așa că fă ordine aici,
‎montează ecranul
‎și când arată așa mișto ‎încât ți se scoală,
‎cheamă-mă!
‎Namaste.
‎Scuze,
‎credeai că e librărie pe bune?
‎Bietul de tine.
‎Ce drăguț!
‎Hei, Bettelheim?
‎Jasper.
‎A zis că trebuie să-i dai ceva înapoi.
‎El e Jasper?
‎Arată a manager ‎de magazin de benzi desenate.
‎Scuze, pe cine cauți?
‎Pe tine, domnule Will B.
‎Proprietara a zis că lucrezi aici.
‎Ți-a zis că ți-am lăsat mesaj?
‎Scuze, eu sunt Jasper.
‎Omule, n-am putut să dau de tine.
‎Scuze, telefonul meu a făcut figuri.
‎Dar iată banii!
‎Poftim!
‎- Ar trebui să fie toți. ‎- Toți 50.000?
‎Poftim, 50.000?
‎Doar o parte, restul trebuie să-i scot.
‎E în regulă.
‎Dar îmi trebuie azi. Rămâne așa?
‎E grozav.
‎Perfect.
‎Hei, încă ceva...
‎- Sigur. ‎- Uite!
‎- Vreau să vezi ceva. ‎- Ce?
‎Ce faci?
‎E în regulă. Strânge tare!
‎Chiar la articulație, puțin mai sus. Bun.
‎Acum...
‎am nevoie...
‎să ții puțin ăsta.
‎Grozav...
‎dă-i drumul aici!
‎Așa.
‎La St. Henry este un microchirurg grozav,
‎dr. Daniel.
‎Dacă te duci în 10-12 ore, ‎ai șanse mari să se prindă la loc.
‎Dacă ai ăsta. Deci...
‎sună-mă când ai restul banilor!
‎Cât mai devreme posibil, ar fi bine.
‎Mă bucur că ne-am întâlnit.
‎E de rău.
‎Atât de rău cât să fug din oraș.
‎Dar aici locuiești tu, Love, ‎iar pe tine nu te pot părăsi.
‎Will, suma era de 50.000! Nu trei!
‎Putem vorbi despre discrepanța de 47.000?
‎Putem vorbi despre mâna mea?
‎Vai, nu!
‎Ți-am zis totul.
‎Ți-am zis totul și e prea târziu.
‎Recunosc, când mi-a zis de medicamente, ‎am crezut că minte.
‎Dă-l în mă-sa pe Jasper!
‎E un onanist din mafia rusească.
‎Ai fost urmărit?
‎De unde să știi, amatorule?
‎M-au găsit și s-a terminat,
‎tu ne-ai adus în atenția lor...
‎Bine.
‎Will?
‎Hei, amice!
‎Ai bani ascunși undeva?
‎Gândește-te, Will!
‎Will, ascultă-mă! ‎Nimeni nu știe că ești aici.
‎Nimeni nu poate avea grijă de tine ‎dacă mă omoară cel de la care ai furat.
‎Ai înțeles?
‎Rufus...
‎îmi datorează 50.000.
‎E bun platnic, doar că...
‎Dă-i mesaj cu cuvântul secret!
‎E important.
‎La opt ani, mi-am rupt mâna,
‎iar la spital mi-au pus un cip ‎care transmite,
‎așa că nu te duce la spital!
‎Îți vor pune cip ca unui câine, înțelegi?
‎Mulțumesc că-ți pasă, Will!
‎Eu pot să anulez cipul acela.
‎Bine.
‎Care era cuvântul secret?
‎WILL: ‎AICI „BATTLESTAR”.
‎TREBUIE SĂ-MI DAI CE AM LA TINE IMEDIAT.
‎Se pare că Rufus ‎îi datorează lui Will 50.000
‎RUFUS: ‎BINE.
‎Deși mi se pare prea ușor,
‎universul îmi datorează asta acum.
‎311 HEARTWOOD. VAN NUYS. 12-14.
‎Am pocit.
‎Nu merge așa. Merg cu tine la prânz.
‎WILL: ‎SIGUR NU POȚI ACUM?
‎12-14.
‎Îl urăsc pe Rufus.
‎Fir-ar!
‎Trebuie să anulez prânzul, Love.
‎WILL: ‎TREBUIE SĂ ANULEZ PRÂNZUL, LOVE.
‎LOVE: ‎CE AIUREA! OF! SUNT TRISTĂ!
‎Să știi că plâng în hohote.
‎- Hei! ‎- ‎Te-am sunat să văd dacă plângi.
‎- Nu pari supărat. ‎- Plâng în sufletul meu.
‎Îmi pare rău!
‎Ești directă. Faci ce simți. ‎Pur și simplu ai sunat.
‎Îmi pare rău că nu te voi vedea.
‎Așa te ocupi tu de refuz.
‎Vrei să nu mă simt prost că-ți trag clapa.
‎Ce să zic? Forty e un bou.
‎M-a trimis în Alhambra
‎să iau o mostră de obiecte degradabile ‎pentru picnic de la concurenți.
‎Asta a zis Forty?
‎Sabatul meu va fi...
‎trist că nu te-a întâlnit azi.
‎Vai! Nu-i lăsa să mă blesteme!
‎Scuze, aș fi vrut să vin.
‎Da, știu. Și eu.
‎Vorbm mai târziu, da?
‎Am vrut atât de mult să vin, ‎încât am hotărât să trag o fugă.
‎N-am timp să mă alătur vouă, ‎dar pot să stau câteva minute.
‎Mai ales după ce am învățat ce afli ‎despre un om în funcție de prieteni.
‎Will nu poate ajunge.
‎- Îi pare rău. ‎- Nu.
‎Cât te influențează părerile lor,
‎cât îți conduc, de fapt, viața.
‎Îmi pare rău.
‎Eram gata să-ți cunosc noul iubit.
‎Prin „cunosc” vrea să spună ‎„să-l judec nevrednic”.
‎Scuze, despre cine vorbești?
‎LUCY SPRECHER E CU LOVE QUINN
‎Lucy Sprecher.
‎S-au cunoscut ‎la un marș pentru drepturile LGBTQ.
‎Pe atunci, Lucy era o stagiară neplătită.
‎Acum, e agenta foarte populară ‎a tuturor artiștilor pe nume Jennifer,
‎Kate și a poetei cu cele mai mai vânzări ‎de pe Instagram.
‎- Bun! ‎- Se ia de mine!
‎Ignor-o, ea-i urăște pe toți.
‎Ignor-o pe Sunrise! ‎Ea compensează pentru fața mea de scârbă.
‎Da, scumpo. Cu plăcere.
‎- Îmi place. ‎- Bine.
‎Bun, ai...
‎Așa.
‎Sunrise Darshan Cummings, ‎partenera lui Lucy.
‎Îi plac toate răsăriturile.
‎Casnică cu ‎blog
‎și ghid pe Pământ ‎al fetiței lor adorabile, Candle.
‎Sunrise nu poate fi așa fericită,
‎dacă nu cumva ‎ciupercile nutritive adăugate în cafea
‎e soluția problemelor.
‎O iau de la un tip incredibil ‎care cultivă in biodinamic.
‎Ce-o fi însemând și asta.
‎Gabe Miranda.
‎Mic proprietar,
‎în cazul ăsta: acupunctor pansexual.
‎„Adept” al drogurilor psihedelice.
‎Iese mai mult cu bărbați, dar face ‎un lucru pe care nu-l pot pronunța
‎și care înseamnă...
‎că le aduce pe femei la orgasm, ‎cu degetul, pe perne yoga.
‎Cică-i o activitate spirituală.
‎Tu și Gabe
‎sunteți cei mai buni prieteni de mult.
‎Asta e gașca lui Love.
‎Dureros de hipioți, ‎orbi la privilegiul lor țipător,
‎făcând alegeri conștiente, zic ei.
‎Vor să se culce cu tine?
‎Să te dețină?
‎Să te ducă departe?
‎La Paris?
‎- Doamne! ‎- Eu și Will ne-am sărutat.
‎- V-ați sărutat? ‎- Da.
‎Ce-mi place!
‎Mi-aș dori să-i placă lui,
‎fiindcă cred că l-am speriat ‎și că mă evită.
‎Iar acum sunt puse tunurile pe mine.
‎Atunci poate e un idiot. Ducă-se-n mă-sa!
‎Sau poate e timid.
‎Love e foarte directă uneori.
‎Compliment.
‎Ideea de a întâlni încă trei ‎poate l-a speriat.
‎Ești blândă.
‎- Sunt prea directă? ‎- Nu.
‎- Bărbații adevărați adoră asta. ‎- Așa e.
‎Să ne concentrăm ‎la aspectul mai important.
‎Anume?
‎Poate inima ta ‎vrea să iubească din nou.
‎Poate a venit vremea.
‎Eu... îl plac.
‎Știu că nu vorbesc des...
‎despre James.
‎Dar chiar am crezut... ‎că mi-am întâlnit sufletul pereche,
‎dar s-a terminat...
‎așa că tot restul vieții voi fi...
‎Știu, scumpo.
‎Nu, eu...
‎sunt bine.
‎Dar nimeni nu mă entuziasmează, ‎nimeni nu mă face să-i duc dorul
‎precum James.
‎Dar acum, mă apucă uneori...
‎dorul de Will.
‎Nici măcar nu-l cunosc.
‎- Sunt nebună? ‎- Nu.
‎Nu, cred...
‎că te îndrăgostești de el.
‎Mă sperie asta.
‎De asta suntem aici lângă tine.
‎Chelneriță, vrem toate deserturile!
‎- Pe toate! ‎- Nu!
‎Scuze.
‎Retrag ce-am spus.
‎Îți ador prietenii.
‎Te văd, Love,
‎aud ce spui și te înțeleg.
‎Înnebunesc cumva?
‎La naiba, am ajuns.
‎Se numește San Fernando Valley.
‎La granițele căreia oricui ‎are diplomă de arhitect
‎i se interzice accesul.
‎O petrecere...
‎la amiază...
‎într-o zi de marți.
‎Mă bucur că ăștia ‎s-au găsit unii pe alții.
‎Abia aștept să nu-i mai văd.
‎WILL: ‎RUFUS, AM AJUNS.
‎UNDE EȘTI?
‎Ar fi grozav dacă aș avea măcar un indiciu
‎cu privire la acest Rufus.
‎Hei!
‎Scuze că te deranjez.
‎Știi cumva dacă e un Rufus pe aici?
‎Ești John Mayer?
‎Nu. Nu, sunt Will. Îl caut...
‎Aici erai, scârbă.
‎Nu e John Mayer.
‎Ești o curvă masculină, John Mayer.
‎Presupun că nu-mi vor fi de ajutor.
‎Doamne, uite acolo!
‎Doamne, chiar el e!
‎Stai așa!
‎E tipul de la aeroport.
‎Ce caută el aici?
‎Ce anume la el îi face pe oameni ‎să se poarte de parcă-s la vamă
‎și au heroină în fund?
‎Nu, e Hendy.
‎Fă-mi o fotografie în care să apară și el!
‎Hendy?
‎Hendy.
‎Bun, Hendy.
‎Comediant.
‎Adică Henderson. ‎Nume adevărat: Josh Bunter.
‎#MUIECANCER
‎A învins cancerul. Interesant.
‎E provocator de liniștit ‎în privința asta. Era de așteptat.
‎Stai așa, e tipul cu aspiratorul?
‎Lui Ethan îi plăcea numărul.
‎HENDERSON - PROGRAMUL DE COMEDIE NETFLIX ‎A TIPULUI CU ASPIRATORUL
‎Brexit!
‎Nu-i așa?
‎Se pare
‎că pe Hendy îl prinde imaginea ‎de tip cu experiențe dificile.
‎WILL: ‎RUFUS, AM AJUNS. UNDE EȘTI?
‎ÎN CAMERA DE ZI.
‎NU TE GĂSESC.
‎Apartamentul trei?
‎Grozav.
‎Se putea petrecere mai ciudată?
‎- Ce-ai pățit la mână? ‎- Păi...
‎Tu nu ești de-aici. ‎Am întrebat, dar nu-mi pasă.
‎De două zile urmăresc subiectul ‎cu Jared Padalecki,
‎dar el s-a dat la fund, ‎așa că am venit aici
‎ca să-i găsesc frizerul, pe Kido.
‎Cică poate confirma...
‎Nu-mi pasă deloc de Kido ‎sau de ce e Delilah aici.
‎Din contră, e un motiv în plus ‎să vreau să mă car.
‎...Rufus îl știe pe proprietar, ‎care-i producător
‎- ...și-l știe pe Kido. ‎- Ai zis cumva Rufus?
‎Îl știe amica mea Tanika.
‎Prietenul pe care-l caut ‎are un amic Rufus.
‎Mi-l poți arăta, te rog?
‎Nu se poate.
‎Delilah.
‎Hei, nu ne-am mai văzut de mult!
‎Arăți grozav.
‎Arăt ca o mumie obosită, ‎dar tu arăți super.
‎- Ce faci aici? ‎- Mă documentez.
‎Mereu ești cea mai deșteaptă ‎oriunde te duci.
‎Da. E obositor.
‎Da.
‎Ai încercat marea cu degetul?
‎Scuze, el e Will.
‎Salut! Nu, a fost un accident la muncă.
‎S-ar putea să am nevoie de operație...
‎dar e bine.
‎Dacă ai nevoie, dr. Daniel
‎de la spitalul St. Henry.
‎Zi-i că suntem prieteni și te ajută.
‎Mulțumesc! Mersi! Apreciez.
‎- Da. ‎- Hendy!
‎Scuzați-mă! Mă bucur că te-am văzut.
‎Pare grozav.
‎Vezi că-ți curge scuipat din gură.
‎A apărut în articolele tale?
‎Adică dacă sunt informații ascunse ‎despre el?
‎Vrea lumea să știe?
‎Lasă! Dacă nu vrei...
‎Să-ți prezint ‎Ghidul idiotului, ‎da?
‎Dacă ești faimos... ‎nu înseamnă că ești magic.
‎Dacă acoperi rahatul în aur, ‎ai un rahat strălucitor.
‎Credeam că știi asta,
‎dar m-am înșelat. Mi-e milă de tine.
‎- Scuză-mă! ‎- Mi-l arăți pe Rufus?
‎Ești mare. Descurcă-te!
‎- Hei! ‎- Da?
‎- Rufus vrea un Negroni. ‎- Bine.
‎Mulțumesc!
‎Salut!
‎Scuză-mă!
‎Rufus?
‎M-ai găsit.
‎Da.
‎Hei, dă-ți jos hainele!
‎Sper că-ți place Air Supply.
‎Acum mă dau în vânt după balade.
‎Arăți diferit față de fotografie. ‎Todd, nu?
‎De fapt, am venit pentru „Battlestar”.
‎- Nu ești Will. ‎- Nu.
‎Mi-a zis să folosesc cuvântul secret.
‎Îl ajut.
‎Și eu voiam să ți-o dug.
‎Am marfa în geantă.
‎Poftim!
‎Pot să-i număr?
‎Pe bune?
‎Sunt pastile.
‎Aceleași, omule.
‎Dar cu acțiune mai rapidă.
‎Am o sursă nouă în Quebec.
‎Și cei 50.000$?
‎Cei 50.000$?
‎Te mulțumești cu o felație?
‎Se pare că Rufus ‎îi furniza gangsterului de Will
‎medicamente canadiene necunoscute
‎pentru o tulburare bipolară gravă.
‎Așa se explică.
‎Evident, Will și-a păstrat cumpătul ‎doar cât să mă transforme în curier.
‎Dar are nevoie de ele.
‎Nu, nu le iau. Aruncă-le în veceu!
‎Ia-ți otrava de-aici!
‎Cum adică?
‎Am mers în Valley pentru tine.
‎La revedere laturii plăpânde din Will ‎care visa să fie sănătoasă.
‎Te vei simți mai bine.
‎Atunci ia-le tu, nenorocitule, ‎fiindcă nu te cred.
‎Ar trebui să mă crezi!
‎Crede-mă când îți zic...
‎te pot da pe mâna lui Jasper.
‎N-aș mai avea problemele tale.
‎Azi am învățat ceva.
‎Dacă urli la un nebun
‎ți se poate redeschide rana.
‎Love, trec prin foc și pară pentru tine.
‎Hei, cred că trebuie să vorbim.
‎Hei!
‎Dumnezeule! Ce s-a întâmplat?
‎Nu-i nimic.
‎- Vai, ce-ai făcut? ‎- Nimic.
‎E o tăietură. Despre ce voiai să vorbim?
‎M-ai mințit.
‎- Poftim? ‎- La prânz.
‎Forty?
‎Prost alibi. ‎Îmi zice totul de când ne-am născut.
‎Rahat.
‎- Forty e fratele tău? ‎- Geamăn.
‎Ai zis că e bou, ‎ceea ce e adevărat uneori,
‎dar m-ai mințit.
‎Tu deții Anavrin.
‎Așa-mi trebuie fiindcă n-am încercat ‎să aflu totul despre tine mai întâi.
‎Părinții mei dețin Anavrin.
‎Eu doar lucrez acolo.
‎Am încercat ‎să nu complic lucrurile imediat
‎alegând să aștept.
‎Dar tu... ai complicat lucrurile mințind.
‎De ce ai minți?
‎Ca să trec prin foc și pară pentru tine.
‎Ca să dobor dragoni și să-ți fiu alături.
‎- Eu... nu te cunosc. ‎- Încă.
‎- Nici tu pe mine. ‎- Așa se pare.
‎Fiindcă credeam că suntem...
‎Ne-am sărutat, Will.
‎Nu e momentul potrivit.
‎Nu-i momentul.
‎E vorba de fosta ta?
‎- ‎Da. ‎- ‎Nu.
‎Te-a rănit tare.
‎Îți simt șamponul
‎și nimic din ce faci nu mă ajută ‎să gândesc limpede.
‎Ghici ce? Și soțul meu m-a rănit.
‎Printre altele, murind.
‎Așa că înțeleg de ce ți-e greu,
‎dar de asta spun eu lucrurilor pe nume.
‎Fiindcă au fost lucruri ‎pe care voiam să i le spun.
‎Nu știu dacă asta e o aventură
‎sau dacă va fi ceva mai mult, dar...
‎Cred că e o greșeală ce faci acum.
‎- Nu, nu e... ‎- Ba da, e!
‎Nu e nevoie să fugi.
‎Te rog, nu!
‎- Încetează! ‎- Poți...
‎Te rog, încetează!
‎Încetează!
‎Bine.
‎Nu e nevoie să țipi.
‎Niciodată.
‎Îmi plăcea de tine.
‎Asta-i de rahat.
‎Iar sângerezi.
‎Ce cauți aici?
‎Ai pierdut mult sânge azi, Joe.
‎Asta ești tu?
‎Sângele pierdut?
‎Ești implicat, nu glumă.
‎Așa ți-e stilul, nu?
‎Dacă vezi o fată...
‎Încerc...
‎să fac lucrurile cum trebuie.
‎Nu cum le-ai făcut cu mine.
‎Ce-a mers greșit în relația noastră, Joe?
‎Amândoi știm ce s-a întâmplat.
‎Mă poți bântui la nesfârșit.
‎Nu mă vei face să spun că n-am făcut ‎tot ce-am putut pentru tine.
‎- Pentru noi. ‎- Uită-te la mine!
‎- Nu... ‎- Uită-te!
‎Nu ești aici. Nu mă cert cu tine!
‎Hei, Jasper!
‎Da, Will la telefon.
‎Sunt pe drum.
‎Mersi că ai venit! E...
‎Păstrat la rece, ‎nerăbdător să meargă acasă.
‎Grozav. E chiar aici.
‎Uite...
‎eu nu sunt Will Bettelheim.
‎El e.
‎Asta n-am mai văzut-o până acum.
‎Mă numesc Joe Goldberg.
‎Aveam nevoie de numele lui ‎și de viața lui o perioadă scurtă.
‎Așa că l-ai pus în cușcă, ‎ca pe Hannibal Lecter.
‎Îți dai seama că ai nevoie de psihiatru?
‎Nu-s nebun, da?
‎Fosta iubită mă urmărește. ‎Asta mi-a venit în cap.
‎Îmi dai degetul înapoi? El e Will.
‎El ți-a luat banii. Ia-l!
‎Dacă tu n-ai scos nimic de la el...
‎Nu?
‎Adică...
‎Ești sigur?
‎- N-ai banii? ‎- Te rog, nu!
‎Nu e nevoie să faci asta. Nu e...
‎Vezi, Joe?
‎Nu.
‎Nu înțelegi.
‎Ba înțeleg.
‎Încerc să supraviețuiesc. ‎Voia să mă rănească.
‎Dar l-ai rănit tu.
‎M-ai rănit pe mine.
‎Te-am iubit.
‎- Mai mult decât... ‎- Apoi m-ai rănit.
‎Uită-te la mine, Joe!
‎Uneori...
‎îi rănim pe cei pe care-i iubim.
‎Nu-i așa?
‎Nu te temi că te va răni Love.
‎Te temi că o vei răni tu pe ea.
‎Îmi pare rău!
‎Îmi pare tare rău!
‎Nu. Rămâi, te rog!
‎Te rog!
‎Rămâi!
‎Îmi pare rău!
‎Îmi pare tare rău!
‎Hendy avea dreptate.
‎Dr. Daniel e un microchirurg impresionant.
‎Bine că am pastile de durere! ‎Vor amorți mai multe tipuri de durere azi.
‎Închiderea camerelor de luat vederi ‎de la Anavrin va amorți o alta.
‎Uneori mă întreb dacă înțeleg iubirea.
‎Iubirea ne transformă.
‎Dar în ce?
‎Iubirea m-a transformat în altceva ‎când eram cu Beck.
‎Acum sper...
‎că tu mă vei transforma în ceva mai bun.
‎Fiindcă sunt așa cum sunt,
‎mai bine m-aș transforma în Candace.
‎Hei!
‎Miroase uimitor aici.
‎Nu pot să cred că ți-am pregătit cina.
‎Sunt supărată și rușinată, ‎mai bine nu-ți răspundeam la mesaj.
‎Doar că...
‎mi-era și tare foame, așa că...
‎Mă bucur că m-ai sărutat.
‎Nu s-a văzut.
‎M-am bucurat.
‎Dar m-am și speriat, ‎nu din cauza sărutului, ci a emoților
‎Nu mă așteptam...
‎la tine.
‎La asta.
‎Nu căutam...
‎asta.
‎Vreau, dar nu pot...
‎să fac asta...
‎acum, cu tine...
‎sau cu altcineva.
‎Chiar te-a rănit, nu?
‎Nu.
‎Nu, eu am rănit-o.
‎Chiar am rănit-o.
‎Deci înțelegi, nu pot...
‎Ai vrut s-o rănești?
‎Nu.
‎Sigur că nu.
‎Deci înțeleg că doi adulți...
‎- care știau ce riscuri își asumă... ‎- Nu cred că a știut.
‎Bine, nimeni nu știe nimic.
‎Dar ne comportăm ca adulții
‎și facem o încercare.
‎Vreau să cred că faptul că ai rănit-o ‎n-a fost deloc intenționat, nu?
‎- Era o întrebare. ‎- Deloc.
‎- Bun. ‎- Așa.
‎Ce-ar fi să am eu grijă de tine...
‎tu, de tine...
‎Eu încerc să nu te rănesc, ‎tu încerci să nu mă rănești.
‎Ce altceva putem face?
‎Eu doar...
‎mă tem.
‎Da.
‎Relațiile sunt înspăimântătoare.
‎Nu poți să ai parte de ceva bun ‎fără să-ți asumi un risc.
‎Dar, Will...
‎nu mă poți răni.
‎Vreau să cred asta.
‎Bine.
‎Mulțumesc!
‎Eu doar...
‎- Vino aici! ‎- Bine.
‎Sincer,
‎mă simt...
‎atât de aiurea...
‎cu privire la relația cu ea.
‎Deci nu pot...
‎Nu pot...
‎până nu...
‎dispare cu totul.
‎Te înțeleg.
‎Da, eu...
‎Uite, două chestii!
‎Prima...
‎prieteni.
‎Putem rămâne prieteni.
‎O putem numi prietenie.
‎Ar putea merge.
‎Bun, grozav.
‎Bam, prieteni.
‎Și doi...
‎și eu am simțit la fel ‎cu privire la James.
‎Nu vreau să par siropoasă,
‎dar i-am pus niște lucruri într-o cutie...
‎și i-am dat drumul în ocean.
‎Nu țin la lucruri materiale.
‎Nu...
‎Ai putea să-i scrii un bilet.
‎De rămas bun.
‎Să-l arzi.
‎Ceva.
‎Te-aș ajuta.
‎Prietenii se susțin.
‎Oricum ne-ai spune...
‎îmi place cum sună.
‎Fiincă suntem „noi”.
‎Dacă suntem „noi”,
‎atunci îndrăznesc să spun...
‎că aici...
‎e acasă, momentan.
‎Probabil ar trebui să fiu un vecin bun.
‎Încearc-o pe aia! ‎Alea două-s pline, iar aia...
‎Te lasă fără monede.
‎Nu e nevoie să fii drăguț.
‎Mă simt prost, de parcă am făcut ceva.
‎Nu ești tu de vină, s-a întâmplat ‎să fii acolo când Henderson...
‎ne știm de mult. ‎L-am întâlnit acum opt ani
‎când dansam într-un bar în centru.
‎Nu dansam pur și simplu, ‎chiar aveam un plan în cap.
‎Voiam să fiu Carrie Fisher. Ce scriitoare!
‎Dar eram blocată în Covina, ‎iar mama era o scârbă.
‎Într-o zi, mi-am băgat picioarele. ‎Mi-am scos un buletin fals
‎și mi-am urmat visurile.
‎Nu mi-o imaginez cu visuri.
‎Henderson era fain. Mi-a dat exemplare ‎de Syd Field, din ‎Save the Cat.
‎Mi-a zis: „Te pricepi,”
‎iar asta nimeni...
‎Auzisem oricum
‎că ținea fete tinere în anturaj,
‎dar eu mă credeam talentată și specială.
‎Într-o zi, acasă la el,
‎am băut câteva guri de bere
‎și m-am făcut mangă.
‎Câți ani aveai?
‎Șaptesprezece.
‎În fine, țin minte că mă gândeam:
‎„Cum adică e 22:00?”
‎Când m-am uitat în jos...
‎aveam fusta ridicată.
‎Adică Henderson...
‎Sau poate mi s-a ridicat fusta.
‎Ai încercat vreodată...
‎Să ce? Să-i spun cuiva? Nu.
‎Cui?
‎Am încercat să relatez, ‎dar n-a vrut nimeni să vorbească.
‎Ghici de ce! Toate sunt cum eram eu.
‎Minore...
‎dansatoare la bară... nu albe...
‎Lumea le-ar fi mâncat de vii.
‎De asta nu îi compătimesc deloc ‎pe nenorociții despre care scriu.
‎Cu toții o merită.
‎Matematic, 49% dintre oameni ‎merită să moară în chinuri.
‎Nu face asta! Tu...
‎Dai din cap de parcă n-ai fi ca ei.
‎Permite-mi să fiu sinceră cu tine!
‎Tu...
‎te porți drăguț fiindcă nu ești.
‎Nu știu ce fel de rău zace în tine...
‎dar am învățat pe pielea mea.
‎Deci...
‎stai naibii departe de mine ‎și de sora mea, da?
‎Să ai o zi faină!
‎Zi-mi că n-am mâncat alea!
‎Știi...
‎ce stres oxidativ produc alea în corp?
‎Deci nu se pune problema să fac duș?
‎Ai zis că a trecut Jasper pe aici?
‎L-am plătit.
‎Și-a văzut de drum.
‎Dacă lucrurile ar fi stat altfel, ‎aș fi zis că-ți datorez 50.000.
‎- De ce? Ai cumva bani? ‎- Bună încercare!
‎I-am cheltuit.
‎- Ce-a fost în capul tău? ‎- Sincer...
‎acum ceva timp m-am îndrăgostit.
‎A avut nevoie de ajutor.
‎Așa că am ajutat-o.
‎Mi-ai pus pastilele în băutură, nu?
‎E suc cu vitamine.
‎Mersi!
‎Realitatea din prezent...
‎e sub nivelul optim, ‎dar tot e mai bună decât era.
‎La un moment dat ‎mi s-a părut că ai omorât pe cineva.
‎Ce nebunie!
‎Mă bucur că ți-ai revenit.
‎Îmi iau rămas bun, Beck.
‎Îmi pare rău!
‎Chiar îmi pare.
‎Rămas bun, tu!
‎Cum a fost?
‎Ca un prim pas excelent.
‎Tot sunt nerăbdător ‎să le spun copiilor povestea noastră.
‎Cum am preferat s-o lăsăm mai moale.
‎Am început ca prieteni.
‎trecutul...
‎e un preludiu.
‎Da, am greșit.
‎Și voi învăța din greșeli.
‎Voi arăta...
‎că-s vrednic...
‎de tine.
‎Hei, să mai desfac o sticlă?
‎Știu că vom ajunge acolo.
‎Sunt optimist.
‎Așa...
‎sunt eu.
‎Subtitrarea: Alexandru Pintilei