Detta har hänt…
Vi kan bara sträva efter att bli lika bra som Bronte.
Källor har identifierat offret som Guinevere Beck.
Varför hittades hennes kropp i din trädgård?
Jag läste hennes bok.
Jag tror inte att Beck skrev allt själv.
Vi tror att pojkvännen, Joe, dödade henne.
Vi måste ta den jäveln.
Jag önskar att jag dödade dr Nicky.
Skulle hennes mördare säga det?
Låt honom inte lura dig.
Jag är din. Jag lyfter upp dig och placerar dig i universums mitt.
Catfishade du mig?
-Du kan inte ta hand om Henry. -Du tar honom inte!
Jag har inte lämnat dig.
-Pappa! -Vi ses snart. Jag älskar dig.
-Catfishar du mig fortfarande? -Nej.
-Älskar du mig? -Ja.
Vem är du?
Jag är Bronte.
Jag har inget val. Kate måste dö.
Han gillar nog inte att se oss ihop.
Jag har ägnat hela livet åt att rädda kvinnor som dig.
Du är ingen vit riddare.
Jag träffade just Marienne Bellamy och hon lever.
Lyssna på vad folk säger till dig?
Glöm inte vad som förde dig hit från början.
Guinevere Beck. Tror du verkligen att han inte dödade henne?
Jag tappade bort mig i honom.
Jag hade en nyckel.
Joe…
-Säg varför du satte dit Harrison. -Öppna dörren.
Brinn i helvetet.
Maddie!
Alla dina fruar dör i bränder.
Love dog inte i en brand. Jag förgiftade henne.
Tack.
Nadia ger det till polisen.
Marienne? Kate?
Bronte, du kom för att rädda mig.
Jag borde lämna dig, fly, och aldrig se tillbaka.
Bronte Louise Flannery, vill du bli min fru?
Men då blir det ingen rättvisa, inga svar.
Jag är den enda som kan stoppa dig.
Ja, Joe.
Du.
Vad har jag gjort för att förtjäna dig?
Spöken från mitt förflutna ville få mig att tro att jag inte förtjänade det.
Men du visste att de hade fel om mig.
Visst är det vackert?
Det kanske inte är så dumt… att lämna New York.
Så mycket skönhet.
Det kunde vara… så enkelt.
Men då får inte världen veta sanningen om dig.
Och jag får inte svaren som jag behöver.
Hur kunde jag älska dig med tanke på vad jag visste?
Vad gjorde du med Beck?
Och den största frågan av alla…
Visst är det fint?
…hur ger jag dig slutet som du förtjänar?
Vad är fel?
GPS-strul. Jag tror jag såg en karta i bagageutrymmet.
Papper och trycksvärta har räddat liv sen urminnes tider.
Din modiga attityd är en vek täckmantel. Såklart du är rädd.
Och jag har inte sagt det värsta än.
Du.
Jag klarar av sanningen.
Jag tror inte vi blev förföljda, men det är en tidsfråga.
Kate… lurade mig. Hon skickade nåt fällande till polisen.
Hur fällande?
Nåt som jag får svårt att förneka.
Det var logiskt, men… polisen kommer att ha frågor.
Jag är inte orolig.
Det blir en lång, stökig rättsprocess.
Vi överlever det,
men vi kan väl ligga lågt medan allt lägger sig?
I Kanada?
Det är väl dit vi är på väg? Över gränsen?
Jag bryr mig inte om vart vi åker
så länge jag är med dig och vi är ihop.
Avskilt.
I ett mossigt slott. Jag vet att jag begär mycket.
Men om vi har varandra, har vi hopp.
Litar du på mig?
Jag är här, eller hur?
Jag vill bara ha dig, Joe.
Och jag…
Jag har bara dig.
Om det bara inte var sant.
Du har blivit hela mitt liv.
Jag måste ringa, om vi tappar täckningen.
Här. Kan du kolla på den?
Men det kanske är så jag överlever det här.
Gömmer mina lögner bakom nåt djupare.
Justicar!
Will, det är jag.
Jag vet. Hej, kompis.
Hur går det?
Jag börjar känna mig lite utnyttjad.
Först var det fejkbåtolyckan för din hemska svägerska.
Sen ringer du och ställer in den. Nu vill du ha pass.
Jag vet. Jag är en dålig vän. Förlåt.
Jag skojar bara. Jag håller på med passen nu.
Men det tar lite tid.
Så kör närmare gränsen.
Okej. Och… den andra grejen?
Svårare. Jag jobbar på det.
Hur vet du att Henry inte övervakas?
Det är en risk jag får ta. Han är min son.
Jag fattar. Ge mig tid.
Tack.
Välbehövligt hopp. Jag kan inte försvinna utan att prata med Henry.
Vad han än hör, måste han få veta att jag inte överger honom.
Jag kommer tillbaka.
Köra vidare?
Vidare.
För kvinnor.
Så cyniskt.
Fast jag tillhör verkligen målgruppen nu.
DELSTATSPOLIS
Jävla skit.
De sa inget på radion om nån jakt,
men ibland ligger pressen ett steg efter.
De känner till mitt ansikte.
Känner de till ditt?
Fan.
Varsågod.
Tack.
Behöver du hjälp?
Gör jag det?
Allt skulle kunna vara över.
Vad menar du? Jag klarar mig.
Men så fort jag pekar på dig, flyr du.
Jag får inga svar och ingen får veta vem du verkligen är.
Jag tog visst mer än jag kan bära.
Vart är du på väg?
Lyxcampa med tjejerna?
Ja, campa med tjejerna.
Var försiktiga därute. Det finns många rovdjur.
Björnar.
Ja. Uppfattat, tack.
Lägg av.
KÄRLEKENS MÖRKA SIDA
Jag kanske vet hur jag får svaren som jag behöver.
Allt väl?
Ja, han kände inte igen mig.
Du skakar.
Adrenalin.
Jag kommer att bli beroende av Bonnie och Clyde-grejen.
Du överraskar mig mer för varje dag.
Vad är det…
Sa vi inte nödvändigheter?
Det här är naturens perfekta mat.
Du. Ingen återvändo.
Kör, bitch.
Det luktar tallbarr.
Spoiler, det är träden. Okej, du kan öppna ögonen.
Jäklar.
Det är vårt. I några dagar.
Det syntes inga kameror eller larm på bilderna,
och ingen har hyrt det på hemsidan.
Är vi husockupanter?
Vi stannar inte länge.
Se det som en försmak av vårt slott.
Det är avskilt och fristående.
Lägg bara till mossa.
Stanna där. Jag kommer strax.
Lås alltid fönstren.
Om du hade följt ditt råd hade vi aldrig mötts.
Så vackert.
Jag hämtar väskorna.
Fan. Du märkte det.
Vänta, Joe.
Förlåt. Dålig andedräkt.
Det är perfekt.
Du är perfekt.
-Ska jag hämta din tandborste? -Ja.
Självklart vill han ha det.
En kyss avslöjade mig nästan.
Vilket betyder att det tar slut ikväll.
Det tar en stund. Jag fixar det. Du kan gå och skriva.
Okej.
Bara en sociopat kan skriva under så stor press.
Men bra.
Det ger mig tid att fundera ut hur det här ska gå till.
Förhoppningsvis utan att hamna på botten av sjön.
Hej, Will.
Goda nyheter. Jag har en kille med pass
som kan möta dig i Chippewa Bay imorgon.
Bara en kort resa och en båt över gränsen.
Hur ska jag tacka dig?
Du betalade mitt hus.
Angående Henry.
Jag har listat ut vilken server han spelar på,
så när han spelar nästa gång kan jag försöka ansluta er.
Men jag lovar inget.
Det är en chansning,
men stress, trauma, han behöver en fristad, böcker, förhoppningsvis… spel.
Tack, Will. Namnen på passen.
Som du önskade… Ezra och Ella.
Du är bäst.
Ezra och Ella är odödliga protagonister, livsefterliknande fiktion.
Det är nästan för bra.
Vad är det här för vidskepelse?
De är i mitt huvud.
Alla dessa kvinnor.
Gnager på min optimism, säger att det inte finns ett lyckligt slut.
Men du har ändrat hela din identitet förut, för mig.
Varför betvivlar jag att du gör det igen?
Är det gott?
Att du är bra på matlagning är jävligt störigt.
Du lärde dig nog av din första döda fru.
Hur gick skrivandet?
Tystnaden är skön.
Din bok då? Har du en kopia nånstans?
Bara en version, maskinskriven, slukad av elden.
Så går det när man skriver på ett pretentiöst sätt.
Det är okej. Jag skriver det igen… när vi är trygga.
Har du funderat på hur det slutar?
Ezra gör Ella till en vampyr.
De reser runt i världen tillsammans.
För alltid?
Ja, det är grejen med odödlighet.
Är det dåligt? Berätta.
Det är bara…
Tycker du att din huvudkaraktär förtjänar det?
Vad menar du?
Oftast är det nåt slags straff inblandat.
Räcker det inte att jag förlorar min son, mitt hem och Mooney's?
Vi kan väl sluta låtsas.
Okej, vi slutar låtsas.
Odödlighet existerar inte. Jag oroar mig för dig.
Och för mig.
Jag har en plan.
Planer grusas.
Och drömmar dör, så…
Var ärlig mot mig. Överlever jag?
I din berättelse?
Är du…
Självklart.
Din lycka och säkerhet är det allra viktigaste för mig.
Ja, nej…
För alltid är barnsligt.
Det är en önskan.
Jag…
Förlåt.
Jag begär så mycket av dig.
Om jag verkar rädd,
så är jag det.
Det är jag med.
Du tar en chansning med mig.
Jag lovade dig världen
men jag måste påminna dig om att vi bara behöver varandra.
Får jag ge dig en försmak av vår framtid ikväll?
Låt mig göra det.
Här ute existerar inget annat än du.
Ställ dig upp.
-Va? -Lita på mig.
Den är vinglig.
Jag har dig. Titta.
Vart ska du?
Varför är jag häruppe?
Så att jag kan se dig så här.
Jag sa ju att jag skulle placera dig i universums mitt.
Vad är det för fel på mig som vet vem du är
och ändå kan en del av mig må så här bra?
Men vem älskar inte att vara älskad?
Mer än rättvisa och verklighet, kärlek är starkare.
Och du beväpnade den.
Mådde Beck så här bra innan du dödade henne?
För med dig har kärlek ett pris.
Det var hit det var på väg hela tiden. Kärlekskulmen.
Säg att du vill det här.
Följ mig.
Du.
Vad fan?
Berätta hur du dödade Guinevere Beck.
Berätta!
Snälla, lägg ner pistolen. Vad gör du?
Vad jag borde ha gjort från början.
Nån har påverkat dig.
Nej, nån fick mig att ta reson. Backa, för fan.
Marienne?
Nadia?
Och Kate.
Kate som du försökte intala mig att hon var galen.
Hon försökte fängsla och döda mig.
Du är för smart för att jag ska kunna lura dig.
Nej.
Och det är okej för jag ser mig själv klart och tydligt nu.
Jag vill att du svarar på frågan som förde mig till dig.
Sanningen.
Jag visste att det var för bra för att vara sant att du köpte lögnen om Beck.
Guinevere Beck.
Hon som
jag inte undkommer.
Jag vet att du dödade henne. Men…
hur gjorde du det?
Det vill du inte veta.
Jo, det vill jag! Berätta, för helvete.
Du skrev klart Becks bok när du hade mördat henne, eller hur?
Ja.
Jag märkte dina klumpiga redigeringar innan jag ens träffade dig.
Räckte det inte att du tog hennes liv, var du tvungen att ta hennes röst med?
Du tog hennes och gjorde den till din.
Redigera ut dig själv, ta bort varenda ord du lade till.
Och sen då?
Är uppdraget slutfört?
Var det det du ville göra för tre år sen? Sluta.
Låtsas inte att det handlar om Beck.
Du har raderat mig ända sen vi träffades.
Bit för bit, min intuition, min kompass, mig själv.
Det minsta jag kan göra… är att radera dig.
-Gör det! -Okej.
Jag lappade ihop Becks manus, men det var hennes.
Visst, jag lade till lite, gjorde det mer sammanhängande.
Det var en ursäkt. En kärlekshandling.
Fortsätt, för fan.
Jag är inte naiv nog att tro att jag kan övertyga dig om det,
men du kunde ha avslutat det redan.
Men du lät bli.
Universum konspirerade för att få hit oss båda, ensamma.
Kalla mig dum, men enligt normen för episka kärlekshistorier,
är det vanligt att komma tillbaka efter en bekännelse inför pistolhot.
"Ville du inte det här?
"Att bli älskad?"
"Ville du inte bli krönt av honom?" Det är Blåskägg.
Hon skrev det i buren.
Det är opolerat, men hon berörde nåt där.
Så hon har dig att tacka.
Har du nån aning om hur sjuk du låter?
Det sa jag inte, men jag tror att jag vet varför du är rädd att det är sant.
Jag är inte intresserad av vad du tror.
Det är en lögn.
Varför följde du med hit om du har bestämt dig?
Varför riskera att vara här ensam med mig?
-Du kunde ha låtit mig dö i branden. -Kan du sluta prata?
Kom och sätt munkavle på mig.
En del av dig behöver mig ännu.
Du var vilse innan vi möttes.
Det delar du med Beck.
Det var det du föll för i hennes arbete.
En djup rädsla för…
…att vara obetydlig.
Du var rädd för mig. Jag ser det.
Men nu är du nog mer rädd för avsaknaden av mig,
för om jag är borta, då
kommer ingen att älska dig så som jag gör.
Nånsin igen.
Du fixerade dig på mig
för du stod inte ut med att vara Louise Flannery längre.
Så du lurade mig om och om igen.
Och vad gjorde jag? Jag omfamnade dig ändå.
Hela dig.
Det gör jag än.
Sluta.
Bronte.
Jag tror att jag älskar dig mer än du älskar dig själv.
Du!
Det är Henry. Det kan vara min son.
Skämtar du?
Det är min enda chans. Det handlar inte om mig.
Han är ung och känslig. Han förlorar båda sina föräldrar.
Vad som än händer mig
måste han veta att inget är hans fel.
-Högtalare. -Tack.
Hallå?
Hej, Joe. Henry är online.
-Passar det nu? -Ja. Anslut honom.
Vänta lite och börja sen prata.
Hallå? Henry?
Henry, är du där?
Pappa?
Hej, gubben.
Hej, ja.
Det är jag. Hur mår du? Var är du?
Jag är med morbror Teddy.
Så bra.
Jag saknar dig… jättemycket.
Jag önskar att jag kunde ge dig en stor kram.
Jag vill bara säga att jag älskar dig.
Och jag måste reda ut några saker.
Jag var tvungen att åka iväg några dagar…
Hör du mig? Henry? Är du där?
Vad gjorde du med mamma?
Va?
Inget, gubben.
Det var inte vad Teddy sa.
Teddy var nog bara förvirrad. Vad sa han?
Hör du mig, Henry?
Minns du när du sa att det inte fanns monster i mitt rum?
Ja, såklart. Du var så rädd.
Du ljög.
Vad säger du?
Det var du.
Du är monstret.
Henry, är du där?
Han har alltid varit lillgammal.
Hans…
hans mamma sa att det skulle hända. Hennes sista ord.
"Han kommer att få veta vad du är."
Jag älskar honom så mycket.
Han kanske förtjänar…
…bättre än mig.
Varför? Hur? Hur blev jag den här personen?
Jag försöker älska, men varje gång går det i kras!
Det är min son.
Det är jag.
Jag går inte att älska.
Förtjänar jag det här?
Jag vet inte.
Jag vet inte vad du förtjänar.
Det kanske inte jag ska avgöra, men det här…
Det är fel.
Du är inte nåt jävla offer.
Jag ringer polisen. Det är över. Det måste vara över.
Varför tror du det blir nån skillnad nu?
Jag dödade din vän på film och här är jag.
Ja. Här är du.
På flykt. Rädd.
Vet du hur jag vet att det blir annorlunda?
För jag har vänt mig mot dig.
Om jag kan vakna, så kan världen göra det.
Jag har lurat mig själv.
Ge mig telefonen.
Trott så mycket på kärleken.
På universum.
På… henne.
Jävla Bronte.
Nej.
Fan.
Okej.
Fan. Kom igen.
Nej.
Helvete.
Nej, kom igen.
Herregud!
Larmcentralen, vad har hänt?
När jag skadade din vrist,
var det för att hålla kvar dig så vi kunde prata.
Jag trodde inte att det skulle hjälpa mig att döda dig.
Fan, självklart var det du.
Det skulle alltid sluta så här, eller hur?
Det hade det inte behövt!
Men du är otacksam! Elak!
Jag gjorde dig speciell,
du är för självisk för att veta hur bra du har haft det!
Där har vi det.
Det är ditt riktiga jag.
Din patetiska kvinnohatare.
Vill du veta hur jag dödade Beck?
Jag ska visa dig.
Nej.
Vad fan?
Hej då, Bronte.
Fordonet identifierat.
Jag upprepar, fordonet identifierat.
Ett, Adam, Sex. Uppfattat.
Är mobiltelefonen lokaliserad?
Ett, Adam, Sex.
Mobiltelefonen finns här.
Huset är tomt.
Ja, fortsätt.
Ja, sir.
Försök avgränsa sökområdet.
Sök noga!
Det är över, Joe.
Snälla, de kommer.
Döda mig.
Det skulle du älska, va? Inte en chans.
Jag förtjänar det.
Du vet att du har det i dig.
Snälla.
Du är mer lik mig än du vill erkänna. Kom igen.
För alla liv jag har tagit, och du,
du får vara den som dödar mig, Bronte.
Det är så vår historia slutar.
Jag heter Louise.
Nej, jag är klar.
Jag har frågat mig många gånger: "Varför?"
Och äntligen…ser jag det tydligt.
Fantasin om en man som du
är hur vi hanterar verkligheten med en man som du.
-Döda mig, snälla. -Nej.
Döda mig, snälla!
Nej, du ska leva ensam resten av livet.
Louise, jag kan inte.
Jag vet att det är läskigt för dig.
En rättegång, jury och brottsplatsbilder.
Ansikten och kroppar som tillhör söner och döttrar som du har mördat.
Alla kommer att se dig, och du kommer att tvingas se dig själv.
Skott avlossat.
I slutändan fick Joe Goldberg se hela sig själv.
Rättegången var stökig,
bevisen fruktansvärda och sanningen obestridlig.
Men jag tror att anledningen till att alla vände sig mot honom
var att jag råkade göra honom till ett kukskämt.
JOE KOMMER TILL FÄNGELSET
JOE SKA INTE HA KUK
EN HJORT HITTAR JOES BORTSKJUTNA KUK
HAN VAR EN 10:A, NU ÄR HAN 2… TUM
Efter de fällande domarna för morden på Love Quinn och Guinevere Beck,
tog anklagelserna fart och ledde till fler fällande domar.
En sak är säker, Joe Goldberg blir aldrig fri igen.
Benjamin "Benji" Ashby III,
mord, livstid utan villkorlig frigivning.
Peach Salinger, mord, livstid utan villkorlig frigivning.
Glöm inte dr Nicky, domen upphävd.
Vi gjorde det inte själva.
Louise, Joes överlevare, alla internetdetektiver.
Och vi är inte klara.
Ja, vi vill inte chocka er men det finns fler som Joe.
Berätta mer.
När Joe var borta var vi tvungna att bearbeta hans påverkan på oss.
Nadia Fareedi började skriva igen.
Och undervisa.
Hon hjälper andra kvinnor att hantera sina trauman.
Anklagelserna mot Harrison Jacobs
för mordet på Reagan lades ner.
Han satt bara i fängelse i 48 timmar
men hann med att skaffa en fängelsetatuering.
Maddie Lockwood ställdes inför rätta för mordbrand och mordet på systern.
Omständigheterna gjorde att hon slapp fängelse.
Hon åkte in på rehab för pillermissbruk,
gav sin syster en vikingabegravning för två miljoner i Long Island Sound.
Och nu väntar hon…tvillingar.
Efter att ha överlevt vad The Post slappt och felaktigt kallade Brontes inferno,
pånyttföddes Kate Lockwood.
Hon bär sina ärr som en påminnelse. Inte stolthet.
Botgöring.
Vad firar vi den här gången?
För ungefär en timme sen,
blev Lockwood Corporation 100 % icke vinstdrivande.
Din jävel.
Pappa vänder sig i graven.
Jag vill utbringa en skål.
För Teddy.
För att du är exakt den du är.
-Skål. -Skål.
För att göra världen till en bättre plats måste man ibland ge upp sin del av den.
Kate lämnade chefsjobbet och återgick till sin första kärlek,
konst,
att främja en konstnär som har en särskild plats i hennes hjärta.
Med Joe bakom lås slutade Marienne Bellamy att vara rädd för exponering.
Världen ser hennes talang och älskar henne.
Ursäkta, skrattar du åt hur jag säger odåga?
-Nej. -Det ser ut som det.
En dag kommer Henry Goldberg att be nån att älska honom.
Att lita på att de är trygga att göra det.
Inte för att han har sin fars blod.
Han måste bara välja vad för sorts man han vill vara.
Det tog inte lång tid att ta bort Joes "bidrag"
ur Becks bok.
Och den redigerade versionen är mer populär…
NY UTGÅVA
…mer prisad, mer vass, mer operfekt.
Mer Beck.
Men som så många andra får hon inte chansen
att göra det hon ville med livet.
Joe tog det från dem.
Till deras ära gör vi det bästa av våra liv.
Joe hade fel om mig.
Mitt liv kan inte reduceras till före och efter honom.
Varje dag som går, krymper han.
Till slut är han bara en idiot som jag dejtade.
Jag vet ännu inte vem jag vill vara. Men jag är ivrig att ta reda på det.
BÖDELNS SÅNG
Så…i slutändan,
är mitt straff värre än jag föreställde mig.
Ensamheten. Herregud.
Ensamheten.
Inget hopp om att bli omfamnad.
Att veta att det är för alltid.
Det är orättvist.
Att lägga allt på mig.
Är vi inte produkter av vår miljö?
Skadade människor skadar människor.
Jag hade aldrig nån chans.
Goldberg.
Ja.
Ännu en beundrare.
Varför är jag inlåst när de här galningarna skriver
alla depraverade saker som de vill att jag gör med dem?
KÄRA JOE
JAG TROR DIG
Vi har kanske ett problem som samhälle.
VAR DIG SJÄLV
JAG TROR PÅ ALLT
STRAFFA MIG DUM FLICKA
KONTROLLERA MIG
Vi måste laga det trasiga i oss.
KNULLA MIG
I DIN BUR
Jag är kanske inte problemet.
Det kanske…
…är du.
Undertexter: Lisa Olsson