Love.
Bună!
E un motiv pentru a exista.
Un motiv pentru a fi mai bun, pentru a face ce trebuie.
- Să fii curajos. - Te lupesc.
Dar Love m-a epuizat complet.
Da, e Love cu L mare. Soția.
De ce nu mă mai iubești?
- Mama copilului. - Am ucis-o pe Nat pentru tine!
Am făcut tot ce am putut, dar era… Urăsc să zic că o femeie e „nebună”, dar…
Am făcut totul ca să fiu un bărbat bun, un soț bun, un tată bun.
Mereu fac tot ce pot.
N-am cel mai impresionant palmares din istoria romantismului.
Dar am intenții bune.
Love nu m-a înțeles, dar tu, Marienne, tu m-ai înțeles.
Eram la fel,
meniți unul pentru altul în toate privințele.
- Te-a mințit. - Poftim?
Dacă ți-aș spune că Joe ți-a ucis fostul soț?
Nu, Ryan a fost jefuit.
Trebuie să fugi. Să dispari.
Ryan e doar începutul a ceea ce poate face.
Până când Love a otrăvit fântâna și tu ai fugit.
Nu te pot învinui, Marienne.
Știm amândoi cine e de vină.
Din cauza lui Love, lumea mea a luat foc, iar eu…
După cum a citit toată lumea în New York Magazine,
în People și pe Vox.com, am murit de mâna lui Love.
Din fericire, știam oameni buni care să aibă grijă de Henry.
A trebuit să-l las în urmă. Deocamdată.
Cel mai greu lucru pe care l-am făcut.
Iubirea ne pune la încercare.
Eu am fost cel mai încercat.
Am devenit o fantomă.
Fără casă, fără nume, doar pentru tine.
Așa că, recunosc,
când te-am căutat,
mi-am spus că e ultima oară.
Ești tu…
sau nimic.
Cum spunea un tip cu probleme citând dintr-un poet queer:
„Inima vrea ce vrea ea.”
Iubirea ne alege pe noi.
Tot ce putem controla e ceea ce facem,
cât de departe mergem.
În povestea lui Ted Chiang, „Iadul e absența lui Dumnezeu”,
Neil Fisk o pierde pe iubirea vieții lui.
A fost bună. E în rai.
Așa că nu-i va mai simți dragostea,
decât dacă se duce și el în rai.
Dar nu e genul de om care să ajungă în rai.
Trebuie să găsească o cale de mântuire.
Îmi pare rău, dar nu.
Toată premisa poveștii sunt doar pantalonii.
Nu sunt de acord.
A atins câteva aspecte aproape profunde pentru o operă de fantezie.
- Adică? - Asta nu prea e literatură.
Nu că n-ar trebui să fie în programă. Americanii o scriu la grămadă.
Nu te contrazic.
Cursul e despre iconoclastele americane ale nuvelei.
Dean probabil aștepta mai mult Hemingway, dar m-a angajat pe ultima sută.
Nadia, ai spus „pantaloni”.
Da, iscând o mare controversă.
Explică-i americanului „pantaloni”, te rog.
Adică prostii, porcării, nimic bun.
Există trucuri în a fi profesor, precum…
- Dezvoltă! - Nu e mântuire
- …dacă e din motive egoiste. - Contează, dacă face bine?
Chiang nu spune că cea mai mare mântuire e să faci bine.
Spune că e doar iubire.
Am un singur truc de profesor
pe care l-am deprins stând cu o fată, Ellie.
Stârnește-i și dă-le drumul! Adolescenții dezbat în locul tău.
Da, cuvântul „iubire” înseamnă ceva mai profund.
Cum ar fi civilizații întregi, religii, literatură.
- Hiperbolă. - Ăștia doi se omoară
sau se logodesc semestrul ăsta.
E perspectiva cuiva care n-a iubit.
Bine, să facem o pauză și să lăsăm asta deoparte.
Citiți „Inima care-și spune taina”
și pregătiți-vă să discutați părerea lui Poe despre iubire.
Bine? Asta e tot pentru azi.
- Dle profesor Moore! - Încă nu m-am obișnuit.
- Ai întrebări? - Nu.
Dar da.
De ce ne tot propuneți tipi ca Ted Chiang,
în loc de tipii standard, vag rasiști, care beau?
Cei care au decis ce e important s-au înșelat.
Cine propune scriitorii ăia e un leneș, iar ăsta e cursul meu.
V-am subestimat.
Accentul e de vină, nu? Scuze!
- Mă pricep să fac pe profesorul. - Ce e aia?
Rhys Montrose.
Ce? Nu e cunoscut în America?
Aici toți îl vor primar și să salveze Anglia de ea însăși.
Dar ștacheta e atât de jos,
încât, dacă demaști un minimum de ipocrizie,
devii Iisus în palton de lână.
Citiți-o! Probabil o să vă placă.
Britanicii sunt cei mai literați oameni din lume.
Ăștia chiar citesc aici.
Nu doar „cumpără”. Citesc. Din scoarță în scoarță.
Uite cât respect!
N-o avea ea perie de păr, dar pune semne la pagini?
Dacă L.A. ar fi purgatoriul, iar suburbia, iadul,
poate la Londra am ajuns în locul cel bun.
Tot mi-e dor de tine, Marienne. Foarte mult.
Dar asta pare a fi vacanța europeană de care aveam nevoie disperată.
E imperativ să mă dau la fund.
Îmi trebuiau bani, dar e distractiv să predai și Londra nu erea.
Orașul artei, teatrului, cărților.
Jonathan!
Și al cretinilor, din când în când.
- Americanul! - Gagiul ăsta!
- Profesore Harding, bună ziua! - Malcolm, te rog!
Când mă lași să-ți arăt adevăratul oraș?
- Niciodată. - Curând.
- Cum e apartamentul? - Minunat.
Am dat peste el după interviu. Era ora 14:00, posibil să fi fost beat.
Da, îți sunt recunoscător din nou, mulțumesc.
Rahat! Sunt în timpul programului, cred.
Nicio problemă! Du-te! Deșteaptă mințile tinere și toate cele.
Avantajele meseriei, cică. N-am de unde să știu.
Sunt sigur.
- Bem noi ceva odată! - Mai bine beau vopsea.
Campusul e în cealaltă parte a orașului, dar într-un oraș ca Londra,
nu mă deranjează să mă plimb.
Se poate spune că mă menține tânăr.
Nu știu când au devenit Generația Z adulți, dar, sincer, îmi place.
De asta există orașe. Te fac să te chinui să ții pasul.
În anumite privințe de bază,
toate orașele mari par la fel.
Se pare că hipsterii nesuferiți sunt universali,
ca și navetiștii.
Și încep să bea devreme. Timpul la bar și weekendurile suntsacre.
Primul gând când am văzut zona a fost:
„Sunt într-un film cu Hugh Grant.”
Nu mă înțelege greșit, nu-s cu romanțe gen Notting Hill
sau de tip South Kensington, dar nu neg căenergia de aici e plăcută.
Liniștită. Bine, somnoroasă.
Ceea ce e bine.
E chiar perfect.
Am avut mult timp să mă gândesc la Marienne plimbându-mă prin Londra.
Cum spunea un poet:
„Inima frântă ni-i cel mai bun dascăl și,
dacă-i așa, mulțumesc că m-ai făcut înțelept.”
Tot ce pot spune e că nu mai fac asta niciodată.
Gata cu dragostea.
Gata cu oamenii.
Doar cărți.
Ador locul ăsta.
Farmec, biblioteci încastrate,
șemineu în fiecare colț.
Cu tot respectul, Williamsburg n-are treabă.
Dar ceea ce se vede vizavi prin fereastra din spate
mă interesează în mod special.
Nu cred că Malcolm știa de priveliște când mi-a recomandat apartamentul.
Denumirea științifică e „sufletul petrecerii”.
Dar ea cine e?
E iubita lui?
Ce fel de femeie…? Nu!
Nu mă interesează.
Gata cu oamenii, nu mă interesează.
Cum zicea un tip, Mooney: „Nu-i circulmeu,nu-s maimuțele mele.”
Nu vreau să știu.
Cel mai bun mod să nu te afli în treabă
e să știi care-i treaba.
Ea mai mult muncește.
El mai mult se joacă.
Malcolm a mers la școlile bune, ca tatăl și bunicul lui.
Nu va munci nicio zi,
dar îi place să fie dascăl,
îi dă un aer respectabil care combate presupunerea
că generații de avere și consangvinizare nu-l fac foartedeștept.
Alți profesori îl consideră un păros fermecător.
Deși se zvonește că e grozav la pat, peste medie ca…
Știi ce? Clasa mea e în bibliotecă.
Că vreau sau nu, aud tot.
Dar ce zici de ea?
Kate Galvin.
Kate dă foarte puțin de la ea.
Prezența ei online ține strict de muncă.
Galeristă, iubitoare de artă, necăsătorită,fiica Gretei Galvin,
un model dezinhibat din anii '90 care acum e stilist spiritual în Ibiza.
Dacă e să ghicesc, a ajuns fix opusul mamei ei.
Concentrată, ambițioasă, cu o etică a muncii tipic americană.
Tot ce am aflat despre ei îmi dă dreptate.
Nici n-am nevoie să-i cunosc.
În timp ce Malcolm se face mangă, ea încă lucrează.
De ce e atât de concentrată?
Nu cred că pe ecranul ei mai e Art News Daily.
Bună!
Malcolm a lăsat-o nesatisfăcută sau a…? Nu mă uit.
De ce îmi tot face universul asta?
Nu mă las prins.
Nu e prima femeie frustrată sexual
care am văzut că uită să tragă draperiile.
Învăț cum funcționează, ca să pot evita circul.
Nimic nu va sta între mine și vacanța mea europeană.
Dar mi-e dor să am pe cineva acolo.
Cineva la care merită să te uiți.
O enigmă care merită rezolvată.
Pe tine.
Dar faptul că mi-e dor de tine nu te va aduce înapoi.
Credeam că va conta cât de mult am călătorit.
Prin toată Franța, săptămânile, lunile.
Ce am făcut pentru tine.
Am vizitat toate locurile artiștilor din Paris.
Le-am vizitat iar și iar.
Am simțit mereu…
că mi-e dor de tine.
Au trecut săptămâni.
N-am renunțat niciodată.
Știam că eram aproape
și soarta m-a răsplătit în sfârșit.
- Îmi dați voie? - Da, sigur.
O ador pe artista asta!
Mai aveți vreo lucrare a ei sau vreun e-mail?
Da, un e-mail.
Verific.
Poate dura până vă sună înapoi.
E la Londra, la târgul de artă Achanthus.
Un târg de artă.
La Londra.
Știam unde te găsesc.
TU
Trageți-o singur, Malcolm!
Ceea ce sigur ți-ar plăcea, fiindcă ești narcisist.
Kate, întoarce-te!
Vezi? Credeai că noi avem probleme.
Mă întreb… Nu!
Nu mă întreb.
Ca să fie clar,
nu înseamnă că urmărești pe cineva dacă mergi acasă pe același drum.
Nu par prietenoși.
Ia-i poșeta!
Nu se poate! Nu mă pot implica.
Dă-te de pe mine! Ajutor!
Futu-i! Nu-i circul meu, nu-s maimuțele mele.
Lasă-mă!
Doamne!
Să mergem! La naiba!
- Ești bine? - Uram ceasul ăla!
Să înțeleg că da.
Ar trebui să anunț poliția, în caz că atacă vreun elev.
Naiba s-o ia de viață!
Nu-mi pică bine poliția.
Îmi pare rău, e puțin ciudat.
Ce? Spune odată!
Ai putea să…? Nu mă pomeni.
Viza mea de lucru e suspectă.
La naiba! Trebuia s-o fac, nu?
Trebuia s-o salvez.
A insistat să mă ducă acasă, nu e ciudat.
Am schimbat amabilități și m-am prezentat ca Jonathan Moore.
Tot nu știu dacă le-a spus polițiștilor despre mine.
Seara asta a fost un avertisment.
De acum înainte, orice ar fi, nu ieși în evidență!
Și, cel mai important, ține-te departe de amândoi!
John-Băiete!
Pot să-ți spun John-Băiete?
E ca atunci când pisicile simt că ești alergicși-ți sar în brațe.
Iisuse!
Se vede în apartamentul nostru.
Tragi cu ochiul, John-Băiete?
Nu te atingi de iubita mea, ai auzit? De oricare dintre fetele mele.
Da, tot îl urăsc pe tip.
Mulțumesc! Pentru Kate.
Pe vremuri, în Londra, dac-o căutai cu lumânarea
o găseai.
Ratații ăia mici sunt peste tot acum.
Îmi pare rău pentru cei atât de disperați încât fac asta.
Disperați?
Gunoaie din naștere, vrei să spui.
Țintesc oameni ca noi fiindcă știu că nimeni…
O să explice cum adevăratele victime sunt bogații.
…îi urăsc pe bogați.
Noi suntem adevăratele victime.
Vezi tu, familia mea e, practic, de viță regală.
Aproape regală, cel puțin.
Cred că e falsă modestie.
Noi am construit țara asta și cu ce ne-am ales?
Da. Clar, mâini de constructor.
Dar destul despre țărani.
Prietenul meu, Adam Pratt, a deschis recent Sundry House.
E absurd de elitist, toți sunt groaznic de deștepți,
iar barmanul e un magician.
Vii cu noi diseară.
- Nu, am mult de citit… - Nu era o întrebare.
I-ai salvat viața lui Kate.
Te răsplătesc.
Plecăm în jumătate de oră.
Continui să mă pricep să mă țin departe de oamenii ăștia.
Sundry House a lui Adam Pratt e cel mai exclusivist club din Soho.
Aici se ascund londonezii norocoși și privilegiați.
Fără fotografii, vă rog!
Pentru ce toate astea?
- Mal? Kate! - Aici!
Dumnezeule, arăți uimitor!
Am orbit. Am murit.
Phoebe, lady Borehall-Blaxworth!
Știu.
M-am documentat înainte să vin aici.
Lady Phoebe. Cea mai celebră prietenă a lui Kate.
Toxic de aristocrată,
fundamental blondă,
ieșea cu căpitanii a două echipe din ligă
în același timp.
Fiecare gafă și epilare inghinală documentate de tabloide de la 15 ani.
Și totuși, lasă impresia că e cu adevărat drăguță și cumsecade.
Ar putea fi adevărat?
Cine e acest pui trist de tarsier?
Hai înăuntru, până nu te mănâncă.
- Minunat! - Phoebe!
Dumnezeule! Ce cauți aici?
Deci asta îți aduce un abonament de 25.000 de lire pe an.
Cei superbi, la modă, răsfățați, au blănuri adevărate
ca să bea în lumină bună de Instagram.
Chiar miroase a bogați aici!
Dacă ar cădea o bombă aici,
PIB-ul Marii Britanii ar scădea cu 10%, dar ar merita.
- Jonathan! - Să înceapă jocurile!
Pe care dintre ei o să-l urăsc cel mai mult?
Dragă, el e Jonathan Moore. E american.
- Îmi pare bine. - Bună!
Blessing e o prințesă nigeriană.
Blessing Bosede.
Prințesele cresc în copaci la Sundry House.
Lucrează în tehnologie. Afacerile ei par maidegrabă scheme piramidale.
Și mai e și snoabă.
Nu-mi pare rău că vă întrerup. Pe aici!
Super, alte prezentări!
Ce părere ai despre artă, John-Băiete?
Îmi place.
Ei bine, el e Simon Soo.
Sigur vânzările-record ale lui Simon Soo
n-au legătură cu faptul că tatăl lui e miliardar.
Simon își creează cu migală o imagine de artist chinuit,
de parcă l-a durut ceva mai rău decât o tăietură înhârtie
pe care au bandajat-o imediat banii tatei.
Simon, el e Jonathan Moore.
Am prea mulți prieteni.
Revino când moare unul!
Simon, dragule,
nu fi bulangiu!
Ea e Sophie, sora lui Simon.
Sophie Soo.
Tot ce poartă e cu contract de sponsorizare.
E atâta lăcomie, încât sunt aproape impresionat.
Întâi Oxford, apoi dreptul la Harvard și, cât a studiat pentrubarouîn Mykonos,
a realizat că o carieră cu like și follow înseamnă mai puțin citit.
Sophie e un influencer în pas cu moda,
o slujbă care constă în postat poze în bikini
care să inspire plebei grași din înalta societate.
Nemiloasă, capitalistă, cu iluzii.
Aproape sociopată.
Ce-i?
Sunt fanul tău, dragă!
- Du-te dracu' și crapă, Malcolm! - Nici ei nu se plac.
Îmi pare bine…
Jonathan. Și eu mă bucur să vă cunosc pe amândoi.
- American, zici? - Ai grijă!
Toți au arme.
Aș vrea eu!
Date despre Malcolm.
Bea ca un pește, își iubește vocea, are mulți prieteni groaznici.
Mai concurează câțiva
la cel mai nesimțit londonez.
Roald Walker Burton.
Celebru pentru bărci, aventuri de-o noapte și, citez,
„colecția șocantă de cuțite”.
Gemma Graham-Greene a discreditat americani, transsexuali,săraci și evrei
cu o propoziție, cât bea un shot de Patrón.
Connie nu-știu-cum, mi-au zis doar că e nebun și că are cai.
Nici nu cred că oamenii ăștia se plac.
Sunt atât de obscen de bogați, încât e un club obligatoriu.
Mă întorc imediat cu bunătățile.
Malcolm s-a dus după droguri, așa că am un pic de liniște.
- Jonathan? - Sau nu.
Bestia asta ridicolă e Adam, iubitul meu.
E bun de însurătoare. Dar juriul încă deliberează.
Nu-ți face griji! Voi mitui juriul.
Un american.
Să vedem dacă te măsori cu britanicii.
Adam Pratt, proprietarul Sundry House.
Sunt numai banii lui tati.
Construit de un puști bogat, fără habar de muncă,
ca să impresioneze alți puști bogați la fel.
Jonathan Moore predă literatura cu Mal. Și e american!
Moore, de unde e familia ta?
De peste tot.
Îmi place aerul de prêt-à-porter.
- Din ce clică ești? - Cling! Avem un câștigător.
Stai să ghicesc!
Asta devine un pariu.
Ai pierdut casa din Marrakech pariind pe mărimea pantofilor.
Hai să socializăm, dragă!
Trebuie să mă duc să socializez, dar revin, Jonathan.
Tânjesc după vocea dulce a unui compatriot.
Nu te grăbi! Pot să dispar acum?
- Băga-mi-aș! - Te duc în cinci minute.
Nu găsești taxi. Poftim!
Hidratează-te!
Inevitabil, după o oră
beau într-un colț, așteptându-l pe Malcolm.
Ce poate fi atât de amuzant?
Rhys Montrose.
Toți îl vor primarul Londrei.
Ce caută aici?
- Bună carte! - Vai, nu! Par beat.
Tu ești tipul nou.
Mal vă adoptă fără rezerve încă de la cămin.
Oxford, da. Au fost cu toții acolo.
Cartea e despre cum s-a născut în sărăcie,
crescut de o mamă labilă, inconfortabil de credibil,
era varză, dar a aflat că e fiu de duce,
s-a aranjat, a mers la Oxford
și a scris unul dintre cele mai bune jurnale pe care le-am citit.
E mare lucru!
Ține ascunsă 30 de ani povestea sordidă a vieții tale, apoi scrie-o
și, brusc, milioane de oameni îți află rușinea.
Dacă vrei să știi, cartea ta nu mi s-a părut sordidă.
Un seamăn cu o copilărie de rahat?
Înțeleg.
O copilărie foarte de rahat.
Mă bucur să te cunosc, camarade!
Faza cu banii atunci când nu i-ai avut,
e că nu simți că-i ai cu adevărat.
- Iar cei care i-au avut mereu… - Altă specie.
Exact!
De fapt, încă nu-l urăsc.
Țara arde și ei dansează.
Abia dacă își dau seama că arde.
De ce ar face-o?
Vremea lor e perfectă.
Prima conversație adevărată din seara asta!
Și cu asta, plec la Berlin, la o emisiune matinală,
să fiu evaziv despre candidatura la primărie.
Ai votul meu.
Ne mai vedem, Jonathan!
Și iar sunt singur într-o vizuină de idioți.
L-am așteptat destul pe Malcolm. E timpul să plec.
Ah, bun! Mai beat decât credeam.
Jonathan! Bea!
- Trebuie. - Lasă-mă să plec!
Nu! Ce-a fost asta?
Absint, iubitule.
O să înceapă să-ți vorbească tapetul.
- Spune-ne, Jonathan! - Ce faci aici?
- Rahat! - Ai omorât pe cineva?
Mereu îmi dau seama.
Vărul meu a ucis pe cineva. Accident.
Doar o persoană fără adăpost. Dacă ar face-o acum, ar desființa-o.
- Scuzați-mă! - Sau te-a rănit cineva?
A fost o femeie? Asta s-a întâmplat?
Ți-a frânt inima?
Mi-ai frânt inima, Marienne?
Când te-am urmat la târgul de artă din Londra,te-am simțit, Marienne.
Te schimbaseși. Bibliotecara înțepată din Madre Linda dispăruse.
Dar tu erai.
Să țin minte: să nu mai beau niciodată absint.
Ce-l face pe John-Băiatul atât de nefericit?
Clovnul pompos care-mi zice John-Băiatul.
Toți cred că e iubire.
Deci ai lăsat-o să plece
- …sau a fugit? - Ce contează?
Am fost după o femeie la Paris.
E cel mai romantic oraș din lume.
Și mi-a frânt inima.
- Nu era ea aleasa. - Eram perfecți împreună.
Fosta mea soție i-a spus chestii despre mine.
Asta e povara deceniului nostru.
Femeile cred femei,
de parcă ele nu mint, nu înșală și nu și-o trag.
- O fac mai des decât noi. - Ea nu era așa.
Să-ți spun ceva, ca prieten.
Te faci de râs,
stând aici îndrăgostit de o târfă
căreia i se rupe de tine.
Ea deja călărește următoarea sculă, așa că treci peste.
Trage-ți-o ca să-ți treacă! Sunt destule curve în Soho.
Dacă m-aș putea mișca, l-aș omorî!
Scumpule, mai ai nevoie de absint.
Nu face asta! O să-l anihilezi.
Nimic nu contează fără tine.
Și nu e bine.
- Ți-a spus ? Are sânge albastru. - Ce naiba?
Cum am ajuns aici?
Despre ce vorbește?
…a ieșit cu ambele Middleton. Malcolm e un mincinos.
Scuză-mă!
Vreau să cobor.
Eu am făcut-o să plângă? Ce am făcut?
Sunt în iad. Unde mi-e telefonul?
- Futu-i! - E timpul să-l duc acasă.
Măcar am ajuns acasă.
Vezi ce mi-a făcut încercarea de a te uita, Marienne?
A cui e haina asta?
Ușurel!
E timpul să-l duc acasă.
Canapea!
Malcolm m-a adus acasă.
Trebuie să-i mulțumesc?
Nu. Dacă sunt nepoliticos, poate misoginul drogat măva lăsa în pace.
O nouă zi. Gata cu nebunia.
Înapoi la liniște.
Malcolm!
Gunoi din naștere, vrei să spui.
Stai aici îndrăgostit de o târfă proastă.
Stai. Oare eu…?
Am fugit de toate astea.
Nu voiam să mai ating vreodată un cuțit.
Spunea lucruri oribile despre tine.
M-am înfuriat pentru tine.
Cumva, asta înrăutățește lucrurile.
Malcolm nu va mai scrie pe Twitter că e în Bermuda.
Ce naiba?
Unde aș pune eu un deget?
L-a dat dispărut deja?
Nu. Probabil au venit să-i ia declarația despre jaf.
Le spune totul despre mine.
Curând vor bate la ușă și vor găsi un covor de mărimea unui om.
M-aș putea întâlni cu ei când ies, cărând un covor cât un om.
Alt plan, grăbește-te!
La naiba, ce greu e!
La naiba cu covorul ăsta!
La naiba cu viața mea!
Profesorul de literatură clasică mi-a zis că-i pot folosi mașina la nevoie.
Bine.
Până diseară trebuie să-mi dau seama ce să fac cu el
și să mă pregătesc să conduc pe stânga.
Asta ai văzut când te-ai uitat la mine, Marienne?
- Nu voiam să ai dreptate. - Scuză-mă!
Marienne!
Putem sta de vorbă, te rog?
Oprește-te!
- Nu îți fac rău. - Așa e, nu-mi faci.
Voi folosi ăsta.
Îmi pare rău.
Credeam că te bucuri să mă vezi.
Credeam că mă iubești.
Te-am iubit.
Sunt aici.
- Știu că s-au întâmplat multe… - Nu.
Nu.
Juliette e la Paris.
Cu o prietenă.
Mă așteaptă acasă mâine.
Aș putea s-ajung acasă, la fiica mea…?
De ce mă întrebi asta?
L-ai ucis pe Ryan!
Ți-a luat copilul!
Și soția ta?
Dacă stai aici, Love nu te-a ucis.
Tu ai ucis-o, nu-i așa?
Spune-mi că nu au mai fost și alții.
Dumnezeule!
Te porți de parcă n-ar fi adevărat.
De parcă ai fi doar un om bun care a făcut un lucru rău.
Ești un criminal, Joe.
Te înșeli în privința mea.
Aș vrea eu, dar…
Știi ce? O să-ți dovedesc.
La revedere, Marienne!
Te uitai la mine cu atâta frică!
N-am putut suporta.
Te-am lăsat să pleci ca să-ți arăt că nu sunt așa.
Nu ți-aș face niciodată rău.
Doar un străin într-un ținut străin,
căutând un loc retras ca să scap de Malcolm.
ATELIER DE TÂMPLĂRIE
Sună promițător. Să sperăm că e închis.
Ar fi dreptate poetică dacă m-ar prinde cu fanfaronul ăsta.
Ce noroc, aici au aceleași scule de tâmplărie
ca și în State!
Am găsit ceva în Putnam.
Mă strecor la bar pentru repriza a doua.
FOTBAL PUTNAM
Se pare că am jumătate de meci pentru asta.
Da, știu că nu așa i se spune.
Un cercel în penis. Nu mințea că are sânge albastru.
Credeam că l-am lăsat lângă o mașină de tocat și un cuptor.
Gol!
ÎNĂLBITOR
Plimbarea prin Londra metropolitană ca s-arunc membre încanalizare
și în Tamisa nu e vizita pe care o aveam în plan.
S-a zis cu îmbunătățirea lui Jonathan!
Nu c-aș fi plănuit să devin Jonathan
după ce te părăsisem.
Singurul meu plan era să-mi înec durerea și să plec naibii din Londra.
Joe Quinn Goldberg!
Credeam că ești mai, nu știu…
mort?
Dar trecutul m-a ajuns din urmă.
Eliot Tannenberg.
Îl cunoști pe angajatorul meu, Ray Quinn, fostul tău socru.
Ai venit să mă duci înapoi?
Nu, să te omor.
Mulțumesc!
A fost o zi lungă.
Apoi m-a surprins Eliot.
Ca să fiu sincer…
sunt obosit.
Aș vrea să…
Să se termine, știi?
Să nu mai fac rău nimănui.
Nici măcar ție.
Dar ar fi complicat.
- În ce fel? - Ar costa mai mult decât plătește Ray.
Cum ar fi toți banii pe care-i avea Love în contul ăla.
Poate nu știai că-i avea.
Poate e o coincidență că a fost golit
chiar în ziua în care ai fost copt într-o plăcintă.
Deci șantaj?
Un mod peiorativ de a spune că m-am oferit să te ajut.
Asta e pentru tine.
Arăți ca un Jonathan.
E bun, a fost la Columbia, are scor de credit bun, viză de muncă.
Ar trebui să poți obține orice slujbă vrei.
Fii discret, nu te băga în belele.
Dispari, pur și simplu.
Fii Jonathan.
Îi arăt lui Ray că ești mort și apoi îmi iau lumea-n cap.
Jonathan poate fi și șansa ta să faci alte alegeri.
Încă ceva: fata pe care o urmărești, Marienne Bellamy?
Știe că trăiești.
Așa că uite ce e.
E în trenul de 08:00 către Paris.
- Dacă nu o oprești. - Dar ai spus că…
am ocazia să fac alte alegeri.
Noi nu vrem să facem rău nimănui.
Da.
Așa că…
Du-te, ocupă-te de asta, devino Jonathan Moore.
Dă-mi mesaj când termini.
Eram singur într-un oraș străin.
Doar eu și inima mea frântă.
Nu știu ce gândeam când l-am ucis pe Malcolm. Totul e negru.
Știu doar că am dat greș.
Ai avut dreptate, Marienne.
Bună! Cred că e a lui Adam Pratt.
- Sigur. I-o las eu. - Da. Mulțumesc.
Hei, bună! Te-ai întors deja de la Berlin.
Acum ești în Europa, Jonathan.
Poți ajunge unde vrei în trei ore.
Cum a fost seara?
Sunt mari petrecăreți.
Lucrurile tind să o ia razna.
Nu-ți fac reproșuri dacă te-ai ținut de prostii.
Știi, în ziua în care te-ai hotărât să mergi la Oxford,
ai zis că te-ai născut din nou.
Mulți se referă la acea parte a cărții
ca perioada când a murit mama, iar eu eram închis că mă bătusem în bar.
„Suferința e mereu catalizatorul unui drum nou”, cum ai scris tu.
Și ăsta e al tău?
Trebuia să fie.
Sincer, am nevoie să fie.
Dar ai dat-o în bară.
Rău de tot, da.
Te-ar ajuta să știi că partea aia din carte e o minciună?
Am avut epifania din închisoare de trei ori.
Mă tot întorceam, mă îmbătam și iar loveam oameni.
În apărarea mea, dacă scriam așa, ar fi fost inutil.
Am o presimțire despre tine.
Ce anume?
Lăsând gluma la o parte,
bănuiala mea e că ai avut o viață de coșmar.
Genul din care nu supraviețuiește oricine.
Sunt pe aproape?
- Da. - Deci ești destul de afectat.
Prin urmare, poți face mult rău.
Simt că ar trebui să fiu defensiv, dar…
Nu sunt.
Cine aș fi dacă te-aș judeca?
Bine. Și acum?
Nu pot șterge nimic, așa că încerc
să fac bine înainte să merg mai departe,
inclusiv să-i protejez pe cei dragi
și să fac treabă bună pentru Londra.
Deci crezi că e posibil?
Să te mântuiești?
Cred că da.
Dacă n-o să fugă niciodată de ei înșiși.
Înfruntă totul, orice ar fi.
Ușor, nu?
- Crezi că aberez. - Cred că ești scriitor.
O să insiști cu prostia aia?
Acceptă totul, Jonathan!
Mahmureala e mai ușoară.
Sună grozav.
Dar am făcut lucruri pe care nu știu dacă le pot accepta.
Pasagerii care merg spre Nisa, Cannes și Marsilia
sunt rugați să ia loc mai în spate…
Mulțumesc!
Scuzați-mă! Pardon!
- Să vă ajut! - Mulțumesc.
LADY PHOEBE ARATĂ MAI MULT DECÂT ZÂMBETE
Ai crezut că e un hoț de buzunare, dar eram eu care te salvam.
Eu te-am pus în trenul ăla.
Ți-am dat drumul.
Ca să-ți arăt că nu sunt ceea ce crezi.
Că nu-s un ucigaș.
JOE S-a făcut.
Încercam să fac să fie adevărat.
Dar n-a fost. Și, bineînțeles.
Super! Perfect, tu ești.
Te miri că știu să citesc? De ce te holbezi la ele?
- Sunt curios ce preferi. - Sunt pentru muncă.
Poți deduce că-mi place arta, dle Holmes.
Ai plecat de la Sundry House cu Malcolm, nu?
L-ai văzut azi? Nu e la birou.
Nu l-am văzut. Mulțumește-i
- …că m-a ajutat să ajung acasă. Eram… - Rangă. Da, am văzut cu toții.
O fi la casa din Surrey, scriind poezii.
Nu-ți place poezia. Bine, s-a notat.
Chiar voiam să te rog ceva important.
- Nu-i a bună. - Vino la cină diseară!
- Ce? - O mică serată pentru Simon.
Nu pot. Am lucrări de corectat.
Voi, americanii, și fetișul vostru cu munca!
Suntem în Anglia. Aici luăm cina.
Phoebe a insistat să te invit.
Nu știu ce i-ai spus, dar e obsedată de tine.
Nici eu nu știu, dar…
Hei! Unde te-ai dus?
Ai fost invocat, deci…
Nici americanilor nu le place să fie invocați.
Bine. Te rog, vino la cină!
Of, Doamne! Uite ce e, încrederea se câștigă.
Când necunoscuții le dau târcoale prietenilor mei…
Poate nu vrei nimic, dar n-o să mă prefac că nu e suspect.
Nu numai că nu-mi pasă dacă mă crezi o scorpie,
dar chiar prefer să fiu așa.
Sunt oripilat sau impresionat?
Spune da, altfel Phoebe o să plângă
și mă voi asigura că e în fața paparazzilor
și toată Londra va afla
- …și-ți va detesta fața. - Șah-mat.
- Atunci aș adora să vin. - Adora? Ce rapid ai ajuns aici!
Și suntem chit.
Cu viața mea.
Am spus poliției că n-am văzut cine m-a salvat.
Deși am impresia că actele lui erau în regulă.
Cu plăcere!
Domnule profesor Moore! Ne bucurăm că ați revenit.
Evenimentul privat are loc în salonul Paris.
Intră, poartă-te normal, nu fi „tipul dintr-o seară,
fix seara disparițieilui Malcolm”.
EVANESCE MESAJ NOU
Evanesce? Știu aplicația.
E una de înaltă securitate, care șterge tot ce spui.
Cum de o am pe telefon?
„Bună, tu”? Cine o fi?
„M-a surprins cum l-ai gestionat pe Malcolm.”
Ce dra…?
„Când l-am lăsat pe masa ta, am crezut
că vei plăti pentru păcatele mele.”
Deci n-am făcut-o eu.
„Nu ești cine credeam că ești.
Cine ești?”
Cine sunt?
Cine ești tu?
Cineva…
Moore. De unde e familia ta?
- Unul dintre ei… - Și cine e acest pui trist de tarsier?
- …l-a ucis pe Malcolm. - Revino când moare unul.
- Mori, Malcolm! - A plănuit s-o încasez eu.
- Ai omorât pe cineva? - Ce ești e problema ta.
- Iar acum… - Ce cauți aici?
…îmi trimite mesaje.
Cine ești?
Și care e următoarea ta mișcare?
Subtitrarea: Talpalariu Dan-Radu