PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
No...
ahoj.
Kdopak jsi?
Podle stylu studentka.
Máš volnou blůzu.
Nejsi tu na přehlídce, ale ty náramky chrastí.
O trochu pozornosti stojíš. Fajn, chytím se.
Prohlížíš si knihy. Beletrie F až K.
Ale...
ty nejsi typická nymfička, co shání Faulknera a nikdy ho nedočte.
Na Stephena Kinga jsi moc opálená.
Koho si koupíš?
Pardon.
Zníš omluvně, jako by ses styděla být slušná holka,
a poprvé na mě promluvíš.
Dobrý den.
Pracujete tady?
Trefa.
- S čím mohu pomoci? - Paula Foxová.
Dobrá volba.
Díky za schválení.
Pojďte za mnou.
KNIHY CELEBRIT
Bude tady.
„Knihy celebrit?“ Foxová mi nepřijde až tak slavná.
Je to babička Courtney Love z matčiny strany.
Moc se to neví.
Já to nevěděla.
Pan Mooney tu chce všechny i marginálně slavné autory.
Prý to líp prodává.
To je smutné.
Že lidi kupují knihy kvůli popularitě a ne proto, aby je dojaly nebo změnily.
Jo. Je to epidemie.
Vidíte toho chlápka? V brýlích, za vámi.
U vchodu popadl posledního Dana Browna.
Teď tu bude pět, deset minut bloumat, aby našel něco legitimního k tomu.
Jako kluci, co koupí müsli, když přišli pro kondomy.
Jsou o to nápadnější. Stůj si za svým!
Jestli si ujíždíš na Danu Brownovi, tak to přiznej.
Lidi jsou nakonec docela zklamání, ne?
Umí i překvapit.
- Paula Foxová. Horní police. Mám... - Ne, to zvládnu.
Ty nemáš podprsenku?
A chceš, abych si všiml.
Kdyby to byl film,
tak tě popadnu a rozdáme si to přímo mezi regály.
Četla jste od ní něco? Zoufalé postavy jsou nejlepší.
To slyším pořád.
- Vy jste nečetla Zoufalé postavy? - Já vím... Bojím se, že nesplní očekávání.
Přísahám, že je to dobrý.
Vysoké hodnocení. Navíc od prodavače v knihkupectví.
Jsem vedoucí obchodu.
Haló? Obsluhuje tu někdo?
Debil.
Můžeme? Spěchám.
Nasralo ho, že si musel koupit Salingera,
i když do sebe chce cpát chipsy a honit si ho u porna
a na závěr to spláchnout Danem Brownem.
Hezký den, pane.
Tak jo. Jdu do toho.
- Nebudete litovat. - To doufám.
Paula Foxová. Pěkný.
Byla to babička Courtney Love z matčiny strany.
Proto to kupuju.
Máš sice dost hotovosti, ale chceš, abych znal tvé jméno.
- „Guinevere“? - Jo.
Rodičům při výběru jména ruplo v bedně.
Ale všichni mi říkají Beck.
A ty jsi Joe...
Goldberg.
Všichni mi říkají Joe.
Mně nepopřeješ hezký den?
Hezký den, Beck.
I tobě, Joe.
Usmála ses, smála ses mým vtipům,
řekla mi své jméno, zeptala se na moje.
Napsala ti číslo? Ta po tobě jela!
Ne, jen byla milá.
Už bych ji googlil ostošest. Znáš celé jméno.
To je dost agresivní, Ethane.
Víš, co říkám? Vždycky to dotáhni do konce.
Kdybys mě hledal, jsem v kuchařkách. Pracovně, ne pro zábavu. Přísahám.
Lidi jsou nakonec docela zklamání, ne?
Ale co ty, Beck? Co ty?
Ano, někteří najdou „tu pravou“.
Věřím tomu. Snažím se zůstat otevřený.
Taky jsem byl jednou zamilovaný. Zlomila mi srdce, Beck.
Fakt se na mně podepsala.
Měl jsem to vidět.
Ale když se zamilujeme, nikdy to nevidíme.
Zářný příklad: Claudia a Ron.
Zašel jsem na pár drinků. Dej mi pokoj.
Claudia je sestřička. Svobodná matka.
Nech mě!
Myslíš, že poznala, že je Ron sráč, když se zamilovala?
Ne, myslela si, že je princ.
Ahoj, Paco.
Čau, Joe.
A teď neničí život jenom sobě.
To je takovej problém přijít domů?
Je všechno v pohodě?
Jo, máma a Ron se jen baví.
...tví kámoši! Mám už toho dost!
Ty tu knížku hltáš, co?
Čte se to rychle, je dobrá.
TŘI MUŠKETÝŘI
Až to dočteš, přinesu další.
Naser si, Rone! Vypadni! Nech mě bejt.
Máš hlad?
Koupil jsem si sendvič a zapomněl, že mi ze včerejška zbylo kari.
Ne, máma mi pak něco udělá.
Škoda, zkazí se to a budu to muset vyhodit.
Určitě, Joe?
Jeden za všechny, všichni za jednoho.
Jde o to, Beck... že láska je ošidná.
Chlap se musí chránit.
Musel jsem mít jistotu, že mi nic nehrozí.
A tvé jméno byl krásný začátek.
Guinevere Beckových moc není.
Tady tě máme. Všechny účty máš veřejné.
Ty chceš, aby tě lidi viděli. Slyšeli. Znali.
A já se nenechal prosit.
Vyrůstala jsi na ostrově Nantucket.
Bratr Clyde a sestra Anya.
Tvým rodičům asi fakt ruplo v bedně.
Rozvedli se, když ti bylo 12. Táta se někam vytratil.
Jdu do školy.
Studia na Brownu, hlavní obor literatura. Super. A vedlejší: blbové.
A pak New York. Chceš magistra umění a asi něco dokázat.
Pořád píšeš. Ale málo.
Vcucl tě život, na který si za pět let nevzpomeneš.
Vím to. Postuješ o něm v jednom kuse.
Upřímně? To je na tobě to nejmíň přitažlivé.
Tohle jsi zveřejnila pár hodin po našem setkání.
Zarazilo mě, žes nezmínila sympaťáka z knihkupectví.
Pak mi došlo, že tvůj online život není skutečný.
Je to... koláž.
Poslepuješ tuhle Beck, tohle...
oblíbené, roztomilé, ohebné stvoření.
To, že mě nesdílíš se svými followery, jen potvrzuje, že mezi námi něco proběhlo.
Další, co mi kamarád internet nabídl, byla tvá adresa.
Tady to máme. Velká, obnažená okna.
Je to pěkné. Až moc.
Dotované školní bydlení?
Bože! Jako bys nikdy neviděla horor. Nebo zprávy.
Ale ty chceš být vidět, že?
Chci se tě na tuhle vlastnost zeptat, až se líp poznáme.
Mám návrh.
Co spolu strávit zítřek?
Jen my dva?
Všem, co jdou za svým snem. Nikdy to nevzdejte!
A mezitím: makaróny se sýrem!
Roztomilé. Nijak hluboké, ale roztomilé. Je v tobě něco víc? To zjistíme.
Náš den začíná za úsvitu.
Z online rozvrhu vím, že od 6:30 učíš hodinu „Ranní flow“.
Hladíš zpocená záda apatických matek-bulimiček ze SoHo...
Dnes jsi ve formě, Tasho.
Rozdáváš úsměvy a povzbudivé lži.
V deset jsi v kampusu, připravena asistovat profesůrkovi
v hodině o romantismu.
- Dobré ráno, pane profesore. - Opakuji, že jsem Paul.
Připravena na hodinu?
Pan Průhledný tě chce šukat.
Jsi chytrá. Nebereš mu naději.
Na tom není nic zlého.
Po hodině vyrážíš do oblíbené kavárny psát.
Poprvé máš celý den.
Ale život nespolupracuje.
Tvé zazobané kámošky právě vstaly a nemají nic lepšího na práci,
než plánovat další planý, leč instagramově výtěžný večer.
Můžu upřímně?
Máš pochybný vkus na kamarádky, Beck.
Na zdraví!
Jo! Všechno nejlepší!
A nákladný životní styl.
- Můžu? - Děkuju.
Líbí?
Ne, je to hnus. Jasně že líbí!
Na to nemá ani Jasonův dárek, přesto ho Annika pustila na anál.
- Panebože! - Prosím, přestaňte!
Otevři to a pak mi řekni, jak moc mě nesnášíš.
Motýl! Můj letošní spřízněnej tvor! Ty sis vzpomněla.
Furt o tom meleš.
Tak moc chceš být jednou z nich.
Všechno nejlepší!
Nikam nespěchají.
Můžou pařit do pěti a zítra to dospí.
Ale ty nemůžeš. Musíš se nějak uživit.
McQueen, Beck? Kolik to stálo?
Bylo to ve slevě.
Šátek od McQueena nebyl ve slevě od roku 2010, kdy se oběsil.
Bylo by to moc, i kdyby si to zasloužila, ale nezaslouží.
Nejsou všechny hloupé.
Tohle děláš vždycky.
Velký gesto, který si nemůžeš dovolit, protože...
- Promiň, ale jsi až moc hodná. - O nic nejde. Měla jsem dárkový poukaz.
Jsi hodně švorc?
Řekni mi, co se děje.
Možná jí na tobě fakt záleží.
- Hele, vážím si... - Co kdybych ti prostě půjčila?
Opakuju, nic to pro mě není.
Ale zní to povýšeně.
Víš, že pro tebe udělám cokoli.
Na to nezapomeň.
- Fakt nechceš jít s námi? - Musím psát.
Poctivko. Tak zatím?
To je tvoje nejlepší kámoška?
Pak jsi, Beck, opravdu sama.
Sociální sítě o tobě lžou.
Říkají, že jsi povrchní a bezstarostná.
Ale zdá se, že pod tím vším jsi opravdová.
Jsi roztěkaná, ale jakmile zaklapnou dveře,
jsi u klávesnice a zkoušíš psát.
Díky.
Drobný si nechte.
Čus. Pusť mě nahoru.
Beck, kdo to do prdele je?
Kámoška tě přistihne na WC, jak ti ho kouří nějaká čůza
na párty, kam jsem tě vzala já!
Byl jsem našrot. A nedotáhl jsem to.
To je tvá omluva? „Neudělal jsem se“? Nic lepšího?
Neměl jsem chodit na WC s cizí holkou.
Ale říkala, že má dobrej koks, a já byl ve stresu.
Když jsme s Johnem začínali, čekal jsem, že budeme vybírat příchutě.
A místo toho 16hodinový přednášky z mikrobiologie.
Proto nikdo nevyrábí domácí limonády
a Amerika pije sajrajt, co způsobuje rakovinu.
Dokázals propojit kuřbu s cizí holkou a boj proti rakovině.
Máš můj obdiv.
Beck, já...
Mám práce až nad hlavu.
Nemám čas na nějaký techtle nebo čeho ty jsi schopen.
Vím, že jsem to posral, ale myslím to s tebou vážně.
Nechci bejt jenom chlápek, se kterým spíš.
Bože, já z tebe šílím.
Dobrá práce, Beck. Skvělá partie.
Benjamin J. Ashby III. Jsou tři!
Absolvent internátní školy.
Otec Ben Ashby z Ashby Brokerage.
Dvě neúspěšné kariéry. Model. Bože.
A spoluautor seznamky spojující lidi podle hudebního vkusu, zvané „Srdcovky“.
Nyní ředitel Domácích limonád s.r.o.
s mottem „Pijte líp ručně“, což nedává smysl,
ale evokuje to řemeslnou kvalitu, která sedí k týpkovi s teniskami za 600 $.
Ty jeho vlasy, ta privilegovanost, co maskuje pročernošskými tweety.
Nechci soudit, ale ten chlap ztělesňuje to, co je na Americe špatně.
Proto si dělám průzkum.
Vybíráš si nesprávné chlapy.
Prevíty.
Pustíš si je k tělu. Necháš se zraňovat.
Jsem moc daleko, ale tipuju, že kdyby tě udělal,
dáš to pořádně najevo.
Ale nedalas. Protože neudělal.
ZOUFALÉ POSTAVY
- „Zoufalé postavy“. - Právě jsem to koupila.
- Pak ti ji půjčím. Prý její nejlepší. - Johnova konzultantka by mě hnala.
Pěkně nám provětrala kancl.
Ta knížka má v názvu slovo „zoufalé“.
Nesmíš se považovat za zoufalou postavu, Beck.
Jsi totiž pravej opak, kotě.
Nejchytřejší holka, co znám.
Jsem do tebe fakt blázen.
Sakra. Musím jít. Johno mě furt prozvání.
Hele, stav se v kanclu otestovat nový příchutě.
Římský kmín. Indické jídlo přece miluješ.
Jasně. To zní dobře.
Mimochodem, sluší ti to.
Ty kila navíc.
Jo. Už vyrážím.
Objednáváte pizzy?
Ne že se na mě zas vyserete. Bez lepku.
Ne z tý veganský. Jejich sýr chutná jak spodky.
Francouzský gurmánský žrádlo.
Ne. Johno. Poslouchej mě.
Nejde udělat půlku bezlepkovou, je to těsto. Speciální špaldový.
Takže jsi nebyla.
Přesně takhle.
Děkuju. Jste zlatej.
Asi mi nepomůžete sehnat taxíka?
Jistě.
- Díky. - Jo.
Ty jo. Neříkej mi, žes to dočetl.
Skoro.
Je to fakt dobrý.
Ale ty dialogy jsou divný.
Třeba když se zabíjejí a mluví při tom slušně.
To víš, 19. století. Lidé ještě měli vychování.
Nezajdeme pro další?
Je dost pozdě, Paco. Nevím.
Udělej se!
Něco je ve vzduchu, Beck. Všichni kromě mě to dneska rozjíždějí.
I ty hrdličky se usmířily.
Jo. Proč ne? Jasně.
Víš, že Dumas byl černoch? Vygoogloval jsem si ho.
Jeho babička byla otrokyně a táta divizní generál.
Vymlátil půlku praporu.
Asi to víš, když prodáváš knížky.
Ne.
- Kdo ti tu práci dal? - Pan Mooney.
Byl jsem trochu starší než ty. Ujal se mě.
- Vypadá mile. - Je to hajzl.
Ale miloval knihy a naučil je mít rád i mě.
Nevídám ho tu.
- Je mrtvý? - Ne. Jen starý.
Promiň. Měl jsem ji tu, ale Ethan ji asi prodal.
- Co prodal? - Tvé další čtení.
Pojď. Ukážu ti naše poklady.
Hustý.
To je Klec.
Jsou tu první vydání a rarity.
Je tu zima.
Osmnáct stupňů. Kvůli knihám.
Když přijdou zombíci, schovám se tady.
Postav si ten koktejl.
Opatrně, Josephe.
Hodnota knihy se odvíjí od jejího stavu. Ukážu ti to.
Vždycky 18 stupňů.
Vlhkost 40 %. Když je moc vlhko, stránky chytí plíseň.
Příliš sucho: zkřehnou.
Knihy vždy stavěj na výšku, aby se hřbety nezkroutily nebo nerozjely.
Stránky se nesmí ohnout nebo zmuchlat.
A desky oprašujeme bez použití chemikálií.
Vždycky směrem k hřbetu.
Do místnosti za žádných okolností nesmí denní světlo.
Slunce zničí knihu rychlostí ohně.
Rychleji.
Musíš pamatovat na tolik věcí jen kvůli nějakým starým knížkám.
Ty nejcennější věci v životě jsou zpravidla...
bezbranné.
Proto potřebují lidi jako my, aby je chránili. Chápeš?
Don Kvuijote?
Quijote. O muži, co věří v rytířské ctnosti
a rozhodne se stát rytířem.
Rytířské ctnosti?
Že se chováš k lidem s úctou. Hlavně k ženám. To by muži měli.
Moje oblíbená.
To bych domů brát neměl.
Není to první vydání, je jen stará. A navíc ti věřím.
- Kdes byl, Paco? - Byli jsme pro koktejl.
- Jen tak odejdeš s cizími lidmi? - Joe není cizí.
Ale je.
Šup domů. Hned. Jo?
Od syna mý holky se drž dál.
Omlouvám se, ale seděl tady a všechno slyšel.
Nepoučuj mě o výchově.
Ta hra na slušňáka na mě neplatí.
Jsem 15 let u probační služby a poznám, co jsi zač.
A ty jsi ožrala a sráč, co mlátí ženský. Rád se nechám poučit.
Jsi úchyl.
Drž se od Paca dál, nebo ti ty úchylácký oči vydloubu.
Na světě jsou nebezpeční lidi, Beck.
Proto je třeba se chránit.
A proto musím udělat, co mám v plánu.
Zajímavost.
Vědělas, že úniky plynu se ze zákona musí prověřit?
Co tě znám, pořád se učím.
Beck? Zase jsi nechala otevřeno.
Řekli jsme, že už se to nestane.
Plynaře jsem zavolal v den, kdy máš plný diář.
Nechci tě vyděsit.
Dobrý den. Je tu Beck?
Ne. Pustil mě správce. Mám hlášený únik.
To říkala. Je to v pořádku?
Jo, dobrý. Vyřiďte přítelkyni, že tu únik není.
Skončil jsem...
Díky. Zamknu za vámi.
Potřebuju vědět, kdo doopravdy jsi.
Kromě chudé studentky poezie v dotovaném bytě, co si nemůžeš dovolit.
Kdepak je, Beck?
Až budeme bydlet spolu, nebude tu takový chlívek.
Budu uklízet.
A nebudeš jíst ty mražený sračky. Každý den budu vařit. Slibuju.
Dokonce ti budu i prát.
A starat se o tvé oblíbené knihy.
Každé ráno nám ustelu.
Tady ho máme. I když se budeš bránit,
postarám se, aby sis všechna zařízení chránila heslem.
„Jednou se obejdeš bez lásky,
jednou nebudeš kráčet světem, jako by celý spočíval na tvých bedrech.
Slunce, nebe, nejtěžší chvíle noci.“
Je to dobré.
Slušné.
Ale Beck, kde je zbytek? Dlužíš mi ještě 20 stran.
Pracuju každý den, opravuju studentské práce...
Vrať se k částečnému úvazku.
Pak nemůžu být asistentka.
Potřebuju peníze. Přišla bych o bydlení.
Něco vymyslíš. Jsi chytrá.
- Prosím, profesore Leahy. - Paule.
Paule. Dodám ty stránky do konce týdne.
Nemůžu jít na částečný úvazek...
Fandím ti.
Ale musíš to stíhat.
Rád to s tebou ještě proberu. Někdy večer po škole.
O poezii se musí diskutovat nad sklenkou. Znám fajn hospůdku...
To bych moc ráda, Paule.
Ale... co by vaše žena řekla na to...
...že pomáhám slibné autorce? Ví, že jsem velkorysý.
Takže čtvrtek večer?
Čtvrtek večer.
Výborně.
Teď si pár dní nedělej starosti, jdi domů a dožeň, co jde.
Musím tě dneska vidět.
Jestli to půjde, kotě. Hodně práce.
P.S. Ještě tě cítím na prstech.
Tvůj počítač mi poskytl dvě klíčové informace:
Zaprvé, nemáš čerstvé fotografie táty, protože už nežije.
Předávkoval se a ty jsi ho našla.
Načala jsi o tom několik básniček, ale nikdy je nedopsala.
Je mi to moc líto, Beck.
Ale na tom nezáleží, a to kvůli druhému a zásadnějšímu objevu.
V 11:06, hodinu po našem setkání v knihkupectví,
jsi ve skupinovém chatu o vaginální detoxikaci napsala...
Právě jsem potkala lidského samce, který čte.
Uvědomte média.
Co když nastal čas, abych chodila s někým vhodným?
Díky, že konečně vím, že nejsem blázen.
Ne!
Jo, vím, cos říkala, když jsi posílala peníze minule.
Jo, jsem vděčná.
Pracuju nonstop. Levnější bydlení nenajdu.
Jo. V podstatě mi nabídl, abych s ním spala.
Nemůžu ho nahlásit. Tak to nefunguje.
Nebojím se. Z romantických komedií vím, že takové peripetie se chlapům dějí pořád.
Ne škola, svět. Svět takhle nefunguje.
Vím, jak moc jsi mi pomohla, jenom... je to tu těžký, mami.
Dobře. Vyřeším to.
Dobře. Já tebe taky.
Ahoj, mami.
To bude dobrý, Beck.
Čau, Beck!
Čau, bejby, kde jsi? Pojď si hrát!
Nemůžu. Mám děsný den.
Bekáčku, není nic, co nedokážeme spravit.
- Jo, my a pořádná dávka alkoholu. - Bože, výprodej!
- Máte mě rády? - Že váháš. Co se ptáš?
Sraz v Greenpointu.
Pojď radši sem. Dobře?
Je tu fakt zábava.
- Fakt. - Jo.
Musím se dát dohromady.
- Napíšu cestou. - Brzy čau!
Ahoj!
Sakra!
Jede se do Greenpointu, Beck.
Do Greenpointu nechodím. Ale co byste neudělali pro lásku.
Prosím, dáme si ještě pár drinků.
Moment, vydržte.
Holky?
Co si o sobě myslí?
Open mic je pro modelky, zpěváky a vegany.
Na amatérku s ufňukanými básničkami o životě nikdo není zvědavej.
Tvé kámošky nejsou loajální. A ta Peach je z nich nejhorší.
Nesu další rundu!
Bekuš, je ta pravá chvíle?
Rozhodně.
Poslední dobou jenom přežívám.
Nesmím zapomínat, proč jsem sem přišla.
- Jo! Do toho. - Komu furt píšeš?
Pozvala jsem Benjiho.
- Beck? - Co? Má poezii rád.
- Určitě. - Psal, že přijde?
Poslal spoustu smajlíků. Asi před třičtvrtěhodinou.
Někteří chlapi jsou hajzlové, to si uvědom.
Jasný, Peach.
To tys chtěla, ať ti připomínám, že je to grázl.
A jako další... Guinevere Becková.
Tak jo.
Na zranitelnost a tak!
Jo.
- Na zdraví. - Jo.
Tak jo.
Do toho, Beck!
Dobrý večer, všichni. Jsem Beck a...
Nechci, aby to vyznělo...
Jsem básnířka.
Jo, jsi!
„Jednou se obejdeš bez lásky,
jednou nebudeš kráčet světem,
jako by celý spočíval na tvých bedrech.
Slunce, nejtěžší chvíle noci,
tajné okamžiky, kdy tě budí bušení.
Vstaneš, jdeš otevřít dveře, ale není tam,
to bušení totiž vychází z tebe,
a ty nemůžeš otevřít, i kdybys šla do největších hlubin.
Milovalas ho tak, jak křehké děti milují své oslnivé tyrany.
Psalas o něm písně...“ Teda...
„Psalas o něm básně.
Pořád je o něm píšeš. Jednu píšeš právě teď.“
Proč jsi tak smutná? Jsi děsně smutná.
Chtělo by to pro změnu něco veselejšího.
Myslím, že se všichni shodnem. Vraťte tam tu zpěvačku.
Pardon. Ztratila jsem se.
Dejte mi chvilku, ať to najdu.
Na tohle se nemůžu koukat. Prostě nemůžu.
Je jasné, co s tebou je. Jsi zaslepená láskou.
A to, co miluješ, psaní, tohle město, tvé kamarádky,
a nejvíc chlapi jako Benji, mají společné to, že ti lásku neopětují.
A ty jim dáváš všechno.
Je šílené, kam jsme schopni zajít. Jsme si podobní.
Poslední praví romantici.
Vagón, vagón devítka.
Jede z Bronxu, neví kam...
Dumal jsem o tom s parťákem z mokré čtvrti,
když se stala druhá nejšťastnější věc tohohle týdne.
Je to možné?
Nezdá se mi to?
Nezdá.
Jsi příliš opilá, nemůžeš chodit sama. Co kdyby tě sledoval nějaký úchyl?
Nemůžeš stát tak blízko kolejí, Beck!
Beck! Nepiš tomu arogantnímu limonádovýmu volovi, co ani nedorazil!
Když můj vláček vykolejí...
Chceš Benjiho.
Beck: Chtěla jsem tě tu mít.
Potřebuješ Benjiho. Držíš mobil, jako by to byl on,
tvé jediné spojení s ním.
Zapomeň na Benjiho.
A vyprdni se na ten mobil!
Zvedni ho, zvedni ho...
Vagón, vagón devítka...
jede z Bronxu, neví kam...
Hej!
Jsi v pořádku? Můžeš vstát?
Nehýbej se.
Na nic nesahej, ať ti to nedá ránu. Dej mi ruku.
Zvedni ho, zvedni ho...
Prosím, držte hubu!
- Podej mi ruku. - Jede vlak.
Zvedni ho, zvedni ho...
Ruku. Teď!
Zvedni ho!
Bože můj. Moc se omlouvám.
Ne, dobrý.
Tu bundu jsem nesnášel.
- Fakt se omlouvám. - To nic.
Můžu?
Jasně.
Víš co, seženem ti taxíka. Jo?
Nejsem taková pořád.
Došlo mi, že to byl nějaká akce.
To teda.
Nechci znít jako stalkerka, ale...
Myslím, že tě znám.
No jasně. Samozřejmě.
Vzpomínám si. Promiň.
Takhle vypadám střízlivá s vyčesanými vlasy.
Jo. Pamatuju si to.
To nic, mám nevýrazný obličej.
Nemáš.
Jo, Zoufalé postavy. Vzpomínám si.
Jo.
Kam jedeš?
Village. Bydlíš poblíž?
Pojeď se mnou. To je nejmenší, co můžu udělat.
Tak jo.
Jsi tu, abys něčeho dosáhl? Já jo. Ale nevychází mi to.
Makám 18 hodin denně. Proč?
Bože! To je jedno. Promiň.
Ne, prosím tě. Občas se cítím stejně.
Můj známý, co vlastní knihkupectví,
jednou řekl, že z knih vyplývá jedna zásadní pravda.
A sice, když tvé IQ přesáhne určitou hranici,
život je víceméně nesnesitelný. A to číslo není nijak vysoké.
Jo, byla bych šťastnější, kdybych byla hloupější.
Ale svět by nepoznal tvou poezii.
Jak víš, že píšu poezii?
To každá mladá autorka v New Yorku.
Já čtu poezii hodně.
Koho máš rád?
Stranda, Sextonovou, Merrilla...
Popisuješ můj noční stolek.
Jestli je čteš každý večer před spaním, tak sem určitě patříš.
- Jak že bylo tvé příjmení? - Goldberg.
Kde ses vzal, Joe Goldbergu?
Vyrůstal jsem tady.
Pak jsem načas zmizel. Hnal jsem se za jednou holkou.
- Ale vrátil ses. - Stýskalo se mi.
A nejsem dobrý lovec.
Já taky ne.
Jsem doma.
To není špatné!
Díky, žes mi pomohl vystřízlivět.
A zachránil mi život.
Ne, já ti nezachránil život.
Ale jo.
Bože můj.
No jistě.
- Benji. - Ahoj.
To je Joe. Doslova mi zachránil život.
Spadla jsem do kolejiště. Bylo to šílený.
Kotě, já to říkal, lidi jsou v zásadě dobrý.
Dobrá práce, kámo.
„Kámo“. Ty vlasy si nezasloužíš.
Tak jo. Beck, je děsná kosa.
- Počkej. Nedáš mi na sebe kontakt? - Jo.
Sakra!
Můj telefon.
Asi mi vypadl v metru.
No tak... Dej mi své číslo, až si pořídíš nový?
Vlastně pořád visím na mailu.
Chytré. Jsem v podstatě cizí chlap. Opatrnosti není nikdy dost.
Jasně.
Je to SkutecnaBeck@gmail.com.
Dobře.
„Skutečná Beck“.
Děkuju.
Tohle jsem tento týden zjistil.
Jsi výjimečná. Nadaná. Zapálená.
Jsi chytrá.
Ale v některých ohledech fakt ne. Třeba si nezamykáš telefon.
A zamilováváš se do chlapů jako je Benji. Nemůžeš si pomoct.
Protože... každý někoho potřebuje.
Ty potřebuješ zachránit.
Pomůžu ti, Beck. Dovol mi to.
Joe.
Paco, čau.
Co je? Co tu děláš?
To Ron.
Vrátil se opilý.
Začal řvát.
Že si myslím, jak jsem s těmi knížkami chytrý a koukám na něj jako na blbce.
Co se stalo? Ublížil ti?
Mě se ani nedotkl.
Chtěl jsem ho zastavit.
- Promiň. - Paco...
Paco, v pohodě. Vážně. To nic.
Pojď se mnou. Opravíme to spolu, jo?
První krok opravy je uvědomit si, že i když to vypadá hodně rozbité,
vždycky se to dá zachránit.
Knihy nejsou výjimka. Chápeš?
Chápu.
Tady máme lis. Vlastně je to obří svěrák.
Polyvinylacetátové lepidlo, aby stránky nespálila kyselina.
Vezmu jehlu, nit a nakonec...
jak z Bugse Bunnyho...
pořádnou palici.
Vidíš?
Tohle nepotřebujeme.
Johno! Poslouchej.
„Milý Benji, slyšel jsem o vaší limonádě. Chci vás dát do svého výběru.
Rád si popovídám, třeba i něco ochutnám? Jeff Pevensey“
Ten z Twitteru?
Dělá kulturu v New York Magazine.
Hned odpověz, kámo!
Nekecej. Nech mě přemejšlet.
Jeffe, čárka, díky za zprávu, kámo, tečka.
Naše limči jsou bomba, tečka.
Rád se sejdu a připravím ti ochutnávku, tečka.
Pojďme to domluvit.
Opatrně seřízneme podél hřbetu.
Samozřejmě pozor na prsty.
„Skvělé, zavolám mezi schůzkami, jestli jsi k dispozici.“
To nás posune o úroveň výš! V kolik jdeme?
Nezlob se, už jsme o tom mluvili.
Bude lepší, když teď bude mít produkt jednu tvář.
Což jsem spíš já.
Takže hřbet je přišitý.
Teď chyť tohle a co nejvíc zatáhni.
Jo. To je ono.
Jeffe!
Lepidlo zavadlo, kapitálek drží.
Tak...
Teď musíš být přesný a použít tu správnou sílu.
Ahoj!
Ahoj, chlape. Jeffe, těší mě, kámo.
Taky mě těší. Užs tu někdy byl?
Moc lidí o tom neví.
Je to skvělý po zavíračce. Hodně exkluzivní.
Jo, párkrát jsem tu byl.
Jo?
Tak fajn.
Aspoň se budeš cítit jako doma.
Až po tobě.
Jasně.
Dolů a doleva.
Hele, chlape, říkám si, že možná...
Jsou dvě, na dveřích cinkne zvonek a já jsem připravený.
Řeklas kámoškám, že se stavíš. Vím to, protože mám tvůj mobil.
Hned jsem zpátky.
Ahoj.
Pamatuješ si mě? Jak jsem skoro umřela na kolejích?
Něco mi to říká. Moment. Moment.
Chtěla jsem ti poděkovat.
Už jsi děkovala.
No tak ještě jednou.
A mrzí mě, že sem pak večer zmizela.
- Mělas návštěvu. - Ani ne.
Takže... Mám pro tebe dárek.
Ne, prosím. Nemusíš...
Mlč a koukni.
„Vagón, vagón devítka, jede z Bronxu, neví kam.
Když tvá holka spadne do kolejí, zvedni ji, zvedni ji...“
Už máme společné vtípky.
Takže...
To by bylo. A já už radši...
Možná, když budeš mít čas, můžeme někdy zajít na drink?
Jasně.
Ale pořád jsem nenašla mobil.
Já vím. E-mail.
Správně.
Tak zatím, Joe.
Tak brzy, Beck.
Dobrá práce, mistře.
Dobrá práce!
Nemám vždycky pravdu. Jsem člověk, dělám chyby.
Uvidíš.
Musím dole zkontrolovat zásilku.
- Pohlídal bys kasu? - Jo.
Možná jsem jen zamilovaný blázen.
Ale v tobě se nepletu.
Pomůžu ti, abys měla život, jaký si zasloužíš, Beck.
Prosím.
Nevím, kdo ti co provedl, ale s někým si mě pleteš.
Ne.
Nepletu.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE NICKA GEREFFIHO