Snestormen startede lidt før klokken tre -
- og det bliver ved med at sne.
Der er så meget sne, at byen ikke kan klare det.
Her går det godt. Mig og min tante har pyntet træet. Sødt, ikke?
Flot juletræ. Det sner også her.
Fætrene kan ikke huske, hvor de parkerede bilen.
Jeg skal holde jul hos mine bedsteforældre.
De siger, at snestormen rammer Montreal senere i dag. Vi får se.
Hej, alle sammen. I er heldige. Her er det kedeligt før snestormen.
Min far er i Frankrig med sin nye familie, og mor arbejder. Jeg er alene.
Se! Jeg har gæster.
Nu skal jeg hilse på de nye venner.
Lynn, sig det ikke til de andre, men jeg kan ikke glemme Jonas.
Jeg savner ham. Jeg ser på fotos, jeg spiser, og jeg bliver tyk.
Se mine lår.
Frit efter Joana Hadjithomas' korrespondancer fra 1982-1988
- Det er koldt derude. - Du kommer tidligt, Téta. Det roder.
- Hvor er din mor? - Hun arbejder.
Som sædvanlig? I dag af alle dage.
Hun kunne da have gjort en undtagelse i aften.
- Kibbeh! - Vask hænder først.
Vask dem godt.
Tag det her.
Du har tydeligvis aldrig prøvet at mangle vand.
- Nå? Er du stadig ked af det? - Lidt.
Den fyr, der kan gøre dig ked af det, er ikke født endnu.
Brug lidt af det her.
- Lav den der. Jeg stabler dem. - Sådan her?
Kom ikke for meget i. På grund af risene.
- Hæver det? - Ja.
Det var din bedstefar Adels livret. Gud bevare hans sjæl.
Han bad altid om dem til jul.
Rul dem godt. Vær ikke som din mor. Hun kan ikke vurdere en mand.
Du kan vurdere en mand på, hvordan han spiser vinblade.
Sluger han dem, er han en grovæder, der ikke værdsætter vores arbejde.
- Forstår du, hvad jeg siger? - Jeg forstår det hele.
Din mor skulle have lært dig arabisk.
Du har boet her i 25 år, og du taler stadig ikke fransk.
Hvem skal jeg tale med? Hvem har nogensinde talt med mig?
- Det er min datter. - Bagefter.
Lad den ringe.
Mor, hvor er du? Vi venter på dig.
- Hvem er det? - Ikke nogen. Jeg er der snart.
- Jeg ringer. - Jeg er sammen med din mor.
Hvad? Hvornår skal jeg møde hende?
Goddag.
En pakke til Maia Sanders. Bor hun her?
Det er min mor. Måske er det en gave?
- Nej. Det er ikke til os. - Jo, det er.
Jeg er hendes mor. Hun vil ikke have den.
- Hvad nu? - Jeg tager imod den.
- Skriv under her. - Tak.
God jul. Farvel.
Hvad er der i vejen?
- Hjælp mig med at flytte den. - Hvad er der?
- Fra Libanon? - Det er ikke noget. Hjælp mig.
- Hvem er Haber? - Det siger jeg, når vi har flyttet den.
- Den kan ikke stå her. - Hvem er Haber?
For guds skyld! Kom nu.
Liza Haber. En af din mors venner.
- Er du så tilfreds? Skub! - Hvorfor ville du ikke tage imod den?
Fortiden gør din mor skør og trist, og så er al vores arbejde spildt.
- Er det noget slemt? - Det er dårlige minder.
Hjælp mig. Lad os fejre julen i fred.
Vi fortæller hende det i morgen. Det lover jeg.
Det lover jeg. Men hjælp mig nu.
- I morgen? - Jeg sværger.
Vi sætter den bag kælderdøren.
Jeg elsker dit hår sådan der. Den farve er bedre.
Det må ikke blive langt. Det gør dit ansigt smallere.
Lortejul, Lynn. Jeg savner min far. Du er hos din familie, og vi er alene.
Billederne er sat frem. Min morbror og min bedstefar -
- som begge to døde i borgerkrigen. Vi spiser sammen med spøgelser.
Nå, skat? Det gik jo godt.
Ikke, skat? Hun var en stor hjælp.
Vi rullede vinbladene.
Hun dækkede bord, pyntede træet og tilbød mig endda sin seng i nat.
Og jeg ville gerne blive, men jeg foretrækker at tage hjem.
Hvis snestormen...
Hvad var det?
MESSE DEN 40. DAG EFTER LIZA HABERS DØD
GID DU VAR HOS OS... YOUSSEF OG EVA
Mor! Vidste du, Liza var død?
Svar mig! Siden hvornår?
- Siden hvornår? - Jeg hørte det i november.
Utroligt! Hvornår ville du fortælle mig det?
- Efter jul. - Efter jul?
- Hvordan døde hun? - Hun døde bare.
Døde hun bare? Svar mig, og sluk cigaretten.
En bilulykke...
Jeg sagde det ikke, fordi jeg ikke ville gøre dig ked af det.
Gemte du også mine notesbøger? Hvor vover du?
Du skal altid blande dig i mit liv.
Jeg ville ikke spolere det julemåltid, jeg havde lavet.
På grund af en pige, vi ikke har set i 25 år.
Måske endda 30 år! Jeg ville beskytte dig.
Stop!
Det handler ikke om måltidet eller om at beskytte mig. Ikke flere løgne.
Nu er det nok.
Jeg sagde jo, at den kasse ville ødelægge julen. Farvel.
- Bliv, Téta. - Nej, nu går jeg. Godnat.
Godnat.
Undskyld, mor. Téta sagde, at det ville gøre dig ked af det.
Hvad er det for nogle notesbøger?
- Mor? - Alex, gå i seng, så er du sød.
Fortæl mig, hvad det er.
Det er notesbøger, jeg skrev i Libanon under krigen -
- til en veninde, som var flyttet til Frankrig, Liza Haber.
Hun var min bedste veninde.
Må jeg se dem?
Gå nu i seng.
- Bare lidt. - Nej, Alex.
Hvorfor vil du ikke vise mig det? Bare nogle fotos.
Bare nogle fotos eller en notesbog.
Hvorfor er du sådan?
Hvorfor har du aldrig nævnt Liza?
Gå nu.
- Vi deler ingenting. - Stop så.
HVIL I FRED, LIZA
Mor?
- Maia og mig som 16-årige - Hvor er hun nu?
- Intet nyt, siden jeg kom til Beirut. - Ingenting på Facebook.
Vi var uadskillelige. Min anden familie.
Jeg vil være dit øje
Himmelhenrykt, lykkelig, sjov, cool, god!
Drømmende, nostalgisk, halvdårlig, deprimeret, nede, hjælp!
HUMØRET JUNI 1982
Liza, en notesbog, så jeg kan holde det løfte, jeg gav dig, før du rejste.
Jeg vil skrive hver dag, fotografere alt. Jeg vil fortælle dig alt!
LÅR OG BUMSER
- Hun havde det ligesom mig! - Ligner hun dig?
Ja! Vi er ens!
Heldige dig! Jeg ville gerne læse min mors teenagedagbog!
Kun for dig 'Hoppet' af Maia
Lyt til kassettebånd nr. 1 Krads og lugt
Første møde
DE FEM
Jeg elsker den her sang. Jeg hører den konstant!
Liza, jeg savner dig! Nu skal du høre, hvad der skete.
Bomberne faldt hele ugen. Vi måtte flygte fra skolen.
Mor ville tage til landsbyen, men far ville blive og beskytte skolen.
Han er skoleinspektør nu. De skændtes om det.
'Dine ideer kostede mig en søn. Jeg vil beskytte vores datter.'
Radioen kørte som altid. Jeg kunne ikke flygte ind på værelset. Jeg hørte alt!
Liza, vi er i landsbyen.
Vi forlod far og tog Samia med, som var alene hos sin bedstemor.
Vi går i gaderne.
Jeg havde min pink nederdel på.
Samia lånte min 'Relax'-trøje. Hun blæser på, at den er for kort.
Michelle og Reina var ikke hjemme, men vi mødte dem på torvet.
TRE KVINDER, TRE SKÆBNER
Hun har aldrig sagt, at hun røg!
- Det er løgn! - Den hykler!
Hash?
Jeg ved intet om hende!
Liza, der er sket så meget.
Vi var på vej for at købe is, da de kørte forbi os.
De hørte høj musik. Sange, jeg elsker.
Jeg prøvede at fotografere i smug. Derfor er de uskarpe.
Se chaufføren. Han er så sød!
Han er DJ på Radio 211. Han hedder Raja.
Hans venner er så cool!
I går kørte de frem og tilbage.
Og så inviterede de os på picnic i morgen.
Det er mit livs bedste dag!
Du ved, hvor romantisk jeg er. Det kan ske når som helst.
Jeg har besluttet, at det skal være Raja.
Han har utrolige øjne. Når han smiler, stopper mit hjerte.
Jeg ved ikke, om det er gengældt, men jeg kan lide ham.
Det var Italien-Brasilien, men som sædvanlig var strømmen gået.
Så Raja og hans venner sluttede tv'et til bilbatteriet -
- så vi kunne se kampen.
Jeg foregav at fotografere, mens jeg så på ham.
Og så nærmede vi os hinanden.
Den nat gik det amok. Byen var i flammer.
Granater uafbrudt. Ligesom i en film.
Mor havde ikke et roligt øjeblik.
Jeg tænkte på far. Han er blevet tilbage for at beskytte skolen.
Han vil stoppe dem med en kanon i skolegården.
Jeg frygtede for hans liv. Jeg var ked af det.
Maia, god jul. Lad os ikke skændes i dag.
Du skal ikke åbne notesbøgerne. Fortiden stinker.
Husk, vi ikke kan fortælle Alex noget. Hun ville ikke forstå det.
Men hvis du vil tale med Lizas forældre, har jeg fundet deres nummer.
01-33-18-20.
Det er op til dig. Farvel, skat.
Du har ringet til familien Haber. Læg venligst en besked.
Liza...
Det er årsdagen for min brors død.
Det er seks år siden i dag.
Kan du høre mine forældre græde?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. Kommer jeg nogensinde over hans død?
Det gør mor og far ikke. Jeg er bange for, jeg glemmer ham.
Jeg var lykkelig med Raja og de andre. Nogle nætter føler jeg mig skyldig.
Jeg lever, og han er her ikke mere.
Téta...
SKOLEINSPEKTØR, FORKÆMPER FOR EN SEKULÆR SKOLE.
MYRDET I HJEMMET 3. APRIL 1987.
HAN HAVDE OVERLEVET ET ATTENTAT, HVOR SØNNEN, CHADI, DØDE.
Attentat Adel Abboud
Mord Adel Abboud
- Hej, Alex. - Bank på! Det er mit værelse!
- Jeg har sagt det mange gange. - Tag det roligt!
Jeg er træt af mors snagen. Ja, mor! Jeg skal nok rydde op!
- Alex, hvor er du? - Svar.
Hver lørdag skændes jeg med mine forældre. Jeg må ikke gå ud for dem.
Jeg løj og sagde, jeg skulle lave lektier med Samia.
Vi skal se 'Phantom of the Paradise'.
Hvis du ikke har set den, så gør det. Ja, mor?
Samia er i telefonen. Jeg ved ikke, hvad hun vil. Tal med hende.
Samia vil tale med mig. Farvel.
De siger, at man ikke kan være lykkelig ret længe ad gangen.
Når jeg er lykkelig, sker der altid noget.
Sluk lyset!
Jeg hader hende! Jeg må ikke få lov til at se Raja! Jeg har fået nok.
Ingen skal forhindre mig i at se ham!
Hun har læst dem, ikke?
Nej, har jeg jo sagt. De er stadig i kælderen.
- Hvorfor skændtes du og mor? - Bland dig udenom.
- Hvorfor kunne du ikke lide Liza? - Det handler ikke om Liza.
Det var en svær tid. Vi kom til Montreal uden noget som helst.
Jeg arbejdede altid. Lavede mad, gjorde rent, syede...
- Jeg vil gerne forstå det. - Så din mor kunne studere.
- Men nu er vores liv her. - Vent, hun sover.
- Jeg ringer tilbage. - Det er i orden. Farvel.
DER ER INGEN TID FOR OS, INTET STED FOR OS.
Jeg bliver skør! Jeg må ikke få lov til at se Raja.
De kender ham ikke, men siger, han ikke er god nok.
De har hørt, han er med i en milits.
Min far hader jo militserne. Han siger, de dræbte min bror.
Jeg siger, Raja er anderledes, men de lytter ikke.
For dem er Raja farlig.
Ved du hvad, Liza? Raja og jeg lyver hele tiden.
Vi mødes i hemmelighed. Han sender mig beskeder via Radio 211.
Hemmelige aftaler. Jeg kan ikke vente.
- Raja på Radio 211. - Hør nu!
Fra M til B: 'Glem ikke vores historie'. Fra Kamal til Zeina: 'Vent på mig'.
Fra Souheil til dem, der slås for frihed.
Fra R til M: - Nu!
'Vores kærlighed er stærkest. Samme sted, i morgen kl. 16.'
Med Raja føler jeg mig levende igen.
Han gør mig lykkelig. Han får mig væk fra tristheden derhjemme.
Mor er for meget. Hun er hele tiden efter mig.
Hun frygter alt. Bilbomber, snigskytter, beskydning...
Hun står altid nervøst ved vinduet.
Og lytter til sin lorteradio! Hendes frygt styrer os.
Jeg bliver kvalt.
Jeg vil leve.
Vi vil danse!
Er du gået fra forstanden? Hvordan kan du gøre det mod mig?
Er du så uansvarlig? Forsvind!
Også dig.
Liza, jeg har ikke skrevet længe. Det er snart efterår.
Det er trist her. Det sidste år i gymnasiet er hårdt.
Alt kollapser. Livet, trygheden -
- og den libanesiske lire.
Raja og jeg mødes stadig i det skjulte på hemmelige, afsides steder.
Han viser mig andre dele af byen. Beirut er så ødelagt.
Du ville ikke kunne kende den.
Jeg ved ikke hvorfor, men jeg vil se det hele -
- og fotografere alt. Jeg kan ikke lade være.
Jeg frygter, at byen smuldrer og forsvinder for øjnene af mig.
Hvad der end sker, vil jeg være fotograf. Det er det, jeg brænder for!
Dag tre under belejring.
Vi kan ikke gå ud. Bombardementerne er voldsomme.
Vi løb ned i beskyttelsesrummet, barfodede, i nattøj.
Os, naboerne, og Samia, som sov her.
Naboen i underbukser er ikke et kønt syn.
Bombardementet har varet i 18 timer. Jeg bliver skør.
Dag fire under belejring. Stemningen her er ulidelig.
Vi sover på madrasser på gulvet. Alle radioerne er tændt. Jeg talte fem!
Min mors larmer selvfølgelig mest.
Den endeløse snak, eksplosionerne. Udenfor er der kaos.
Først siger de, at hæren har kontrollen -
- så siger de, hæren har kapituleret. Det er en stor forvirring.
Dag fem under belejring. Nej, indespærring.
Liste over, hvad vi vil nå, før vi dør. Værsgo, Samia.
Jeg vil ikke dø som jomfru.
Heller ikke jeg. Vi vil rejse.
Vi kan ikke dø uden at have set Rom, Paris, Egypten.
Jeg vil tage billeder hver dag -
- blive en stor fotograf og kysse Raja på gaden.
- Og dig, Samia? - Jeg vil have mad!
Samia tænker kun på at spise.
BUDDING, ÆBLE, JORDBÆR, FISK, KAGE
IS, IS, IS.
Udgående. Indgående.
Samia, udgående. Indgående!
155 mm. Indgående.
VI ER HER
Samme skrækkelige dag, tre timer senere.
Jeg optager det for ikke at blive skør.
Jeg vil have, at larmen stopper. Kan du høre det?
Alle ryger, men jeg kan ikke ryge her.
Jeg samler skod op.
Jeg er bange. En voldsom frygt.
Jeg kan ikke lade være med at græde.
Vi skal alle dø her.
Dag seks. Vi gik ud.
Lynn, er du der? Jeg kan ikke sove.
Svar nu!
Sendte du en besked kl. 4 i nat? Kan du da ikke sove?
Hvorfor svarer du os ikke?
Læser du stadig din mors bøger? Hold op med det!
Mød mig på caféen. Så får du det bedre.
Alex, jeg går ud lidt.
- Lytter du til det? - Det er godt.
- På gensyn. - Ja.
Nej, jeg er ikke så aktiv i gruppen. Men jeg vil vide det hele.
Jeg kan ikke genkende min mor.
Hun er så forandret. Hun brændte for at fotografere, Raja, Liza...
Hun taler aldrig om dem.
Hvad skjuler hun? Hun lyver hele tiden.
Min mor er virkelig sær.
- Hvornår er billederne taget? - For 30 år siden.
Måske er de slørede. Kom igen om en time.
- Tak. - På gensyn.
Raja og jeg er blevet uenige om tingene, Liza.
Han vil tage del i kampen og gøre modstand.
Jeg siger, der er andre måder, men han vil slås.
Han beskylder mig for at være en kujon og en pacifist ligesom min far.
Det vil jeg ikke høre på. Far gør modstand ved at uddanne folk.
Raja siger, vi skal overleve, ikke uddannes.
Jeg råbte, at min bror døde, fordi folk tænker sådan. Han blev rasende og gik.
Jeg prøvede at ringe hele natten, men telefonerne virker aldrig.
Til sidst lykkedes det mig at få fat i ham.
Vi græd begge to. Vi er så fortabte.
I går så jeg Raja ved en kontrolpost.
Han løj, Liza. Han sagde, at han ikke hang ud med dem mere.
Det var et chok at se ham. Jeg var flov over for mine forældre.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Papirer!
Her.
Kør.
Det hele er forrykt. Vi ved ikke, hvem vi slås med og hvorfor.
Al tro og ideologi er væk.
Vores korrupte, ynkelige ledere tænker kun på magt.
Det er svært at skelne mellem godt og ondt.
Tak. Det er sødt.
Det er simpelt, men jeg tænkte, du ville blive glad.
- Tak. - Det var så lidt.
Vi er fortabte, klynger os til idealer -
- eller 'illusioner', som min far siger, efter at have troet på det hele livet.
Nogle af vores venner dør eller forsvinder -
- og andre rejser væk.
Jeg frygter for Raja.
Han lovede mig, han ville aflevere sine våben.
Men hver gang vi skilles, tænker jeg på, om jeg ser ham igen -
- eller om han vil kæmpe i gaderne -
- og nogen kommer og fortæller mig, at han er død.
Liza, hvor er du?
Hvornår kommer du tilbage? Det føles, som om du er så langt væk.
Jeg savner dig.
Nej, jeg bankede ikke på. For du er ligeglad med andres privatliv.
Jeg bad dig holde dig fra bøgerne. Derfor lagde jeg dem væk.
- Er det min skyld? - Alex, hold op!
Jeg spurgte dig om din fortid, men du har aldrig fortalt noget.
Du er fraværende, optaget eller træt!
Du lyver altid.
Dit liv er en løgn! Men det er ikke min skyld!
Det er ikke min skyld, der var krig, og du mistede Raja, Liza og din bror.
Det er ikke min skyld, du har et møgliv, og at din lidenskab er død!
- Undskyld. - Skat.
Fortæl mig, hvad der skete. Jeg må vide det.
Okay.
Det er underligt.
Jeg kan huske vores hjem, som var det i går, jeg forlod det.
Ned til mindste detalje.
Det var et trist sted.
Vi prøvede, men kunne ikke komme over min brors død.
Mit værelse var mit tilflugtssted. Der skrev jeg og optog bånd til Liza.
Jeg fortalte hende alt.
Det, jeg fortalte hende, fortalte jeg også mig selv.
Nu kan jeg ikke genkende mig selv i det.
Jeg var bange. Jeg holdt op.
Raja var min første kærlighed.
Han betød alt for mig.
Dengang blev piger truet med historier om mødomme, deres 'rygte'.
Jeg var ligeglad.
Jeg så intet galt i at elske ham.
Jeg tror, vores kærlighed reddede os fra vanviddet.
Og så en aften forsvandt Raja. Han forlod mig.
Nej, han blev tvunget til at forlade mig.
Hans forældre kom ham ned i et bagagerum -
- og sendte ham til Sovjet for at læse videre.
Han tog alt med sig.
Jeg hørte aldrig fra ham mere.
Aldrig.
Min far døde, før han blev dræbt af bøllerne.
Da skolen lukkede, mistede han sit arbejde.
Han troede på, at uddannelse kunne føre til forandring.
Men rundt om sig så han kun vold og død.
Her.
Kom.
Jeg så min far forsvinde, men kunne ikke gøre noget.
Han flygtede fra huset og fortvivlelsen.
Han blev hjemsøgt af min bror, som blev dræbt i hans sted.
Lidt efter lidt gav han op.
Han opgav sine idealer og tilmed os.
Og Téta... Stakkels Téta.
Hun prøvede at lade, som om hun stadig havde et normalt liv.
Og jeg tænkte kun på Raja.
De nætter ledte mor efter sin mand, og jeg ledte efter spor af Raja.
Landet ledte efter sig selv.
Vi ledte alle efter noget, vi ikke kunne finde.
Jeg var så vred.
Liza kom tilbage den sommer. Det gjorde hun indimellem.
Kommer du først hjem nu, Maia? Det er sent.
- Det er okay, mor. - Gå i seng.
Godnat.
Da jeg så dem, fik jeg ondt af min far -
- og mig selv og min hjælpeløshed.
Jeg delte alt med hende, men det ville jeg ikke fortælle hende.
Jeg følte mig forrådt, som om hun udnyttede vores venskab -
- og vores tætte venskab til at blande sig i mit livs mørke sider.
Da hun rejste, holdt vi op med at skrive. Jeg har ikke skrevet til hende siden.
Fra da af...
Jeg ved det ikke.
Jeg kan ikke huske tingene. Sommetider føler jeg...
at jeg opdigter tingene. Jeg ved ikke, hvad der er sandt.
Hvor tingene begynder...
Hvordan de ender...
Sommetider er det, som om jeg har drømt det.
Så dræbte de min far.
Men den historie kender du, Alex.
Ja.
Min fars død chokerede folk.
Han blev begravet som en helt.
Mange så det også som døden for det, han havde stået for.
Gud bevare hans sjæl.
Kort efter forlod Téta Beirut og tog til Cypern og så til Canada.
Vi vidste, at vi rejste for altid.
Jeg kan tydeligt huske sejlturen. Dengang var lufthavnen lukket.
Vi sejlede i mørke for ikke at blive opdaget.
Da vi var uden for rækkevidde, begyndte livet igen.
Og min verden forsvandt for altid.
Adi! Adi!
Maia...
Kig ikke derhen! Se på mig.
Din far begik ikke selvmord. Vi må huske ham som en helt.
Gå udenfor, skat. Vent på mig derude.
Du skal deltage i messen for Liza. Vi to skal lægge en plan for nytår.
Ellers tror de, jeg ikke tager med til Léas fest på grund af Jonas.
Og du vil sidde alene derhjemme.
- Og hverken se venner eller kæreste. - Kæreste?
- Hvor ved du det fra? - Du er ikke diskret.
- Ikke så sært, Téta altid tog dig i det. - Jeg drømmer!
Han er bare en, jeg ser i ny og næ.
Hvad med kærligheden, mor?
Elskede du virkelig far?
Lidt, i starten.
Nej, selvfølgelig elskede jeg ham.
Jeg elskede ham højt. Det gør jeg stadig.
Du er vred på ham, men han måtte tage til Frankrig.
Jeg kunne ikke opgive mit liv her med Téta.
Lidt efter lidt, som årene gik, elskede vi hinanden mindre.
Det sker.
- Hvad med Raja? - Raja...
Han skrev aldrig, selv ikke da min far døde.
Måske efter vi rejste, men... Jeg hørte aldrig fra ham mere.
Det er frygteligt. Tror du, han skrev til dig? Det er vigtigt.
Nå?
Det kommer an på...
Det er skørt. Alt er genopbygget.
- Kan du køre ad Sanayeh? - Naturligvis.
Her boede vi. Det blev jævnet med jorden.
Nu står den flotte bygning der i stedet.
- Téta, hvordan går det? - Hej, Alex.
Liza ligger samme sted som bedstefar og Chadi.
- Men vi kan ikke finde gravene. - Ikke det? Hør her, Maia.
- Ja, mor. - Stå med ryggen til kirken.
Så gå fem meter til højre.
- Denne vej? - Prøv den vej.
Anden eller tredje... Nu lidt til venstre...
- Til venstre? - Prøv den vej.
Alting er forandret. Jeg ved ikke, hvor de er.
- Lad mig se. Er de der ikke? - Nej, Téta.
- Jeg forstår det ikke... - Vi har ledt overalt.
Mor, vi skal gå. Det starter nu.
- Vi kommer tilbage i morgen. - Okay.
Alex, tag billeder af Beirut for mig. Og af solen.
Glem ikke solen.
- José er her. - Han har ikke forandret sig.
- Er Michelle stadig sammen med Halim? - Åbenbart...
Er det Samia, mor?
- Er det? - Ja.
- Er det Raja? - Ja. Lad være med at vende dig om.
Tag det roligt, mor.
- Jeg har savnet dig så meget! - I lige måde.
Jeg har savnet dig!
Hvordan går det?
Michelle, Halim, er I gift nu?
José!
- Din datter? - Ja. Alex.
Hej, Alex.
Raja...
Hvor er hun?
Skål for Liza!
Se, hvor lykkelig hun er
- Se, Téta. - .:: TWA - Your Source Of Quality!::.
Tekster: Henrik Jakobsen Oneliner