SERIÁL NETFLIX
LÁSKA
Neon.
Sedni. Ne.
Čau kluci, máme nového hrdinu.
Uhni Tanovi.
- Fakt? - Šup.
- Pojďte. - Jo.
- Uhni Tanovi. - Tak pojď.
- Hodná. - Tak. Můžu si sednout?
Díky, zlato.
- Nekousej. - Tak jo.
Hrdinou pro tento týden je Chris Baker.
Je mu 36 let a bydlí tady v Austinu.
Popsal bych se jako potetovaný, drzý, lidumilný budižkničemu.
Je obhájcem bezdomovců.
- Super. - Jo.
- Hezké. - Důležitá práce.
Pustíme si krátký klip.
The Other Ones Foundation dává bezdomovcům existenční minimum
za úklid různých částí města.
Výkonným ředitelem je Chris Baker.
Smysl sounáležitosti, toho, že někam patříte, důstojnost,
to dokáže zázraky.
Jsem zakladatel a ředitel
neziskové služby pro bezdomovce.
Bydlení je lidské právo.
Co sprchy?
Byly rozbité, ale my jsme je opravili,
a teď voda teče dobře.
Nabízíme hygienická zařízení a možnost se najíst,
aby mohli žít důstojně,
zatímco jsou na cestě z bezdomovectví.
Pomáhat lidem získat zpátky důstojnost je obrovská věc.
Nemůžu se dočkat, až Chrise uvidím.
Tohle je super.
VŠICHNI ZNAMENÁTE VŠECHNO!
Dobře, lidi.
Náš hrdina je oddaný táta. Jeho žena je Elizabeth.
- Mají dvě děti, pět a osm let. - Hezké.
Nominovala ho jeho žena Liz.
Je to jeden z nejcitlivějších a nejlaskavějších lidí, co znám.
Zároveň si ale nemyslím, že je stejně laskavý k sobě.
Chris se celý život trápí kvůli váze.
- Nedávno podstoupil bypass žaludku. - Jé.
Nové oblečení si ale nenakoupil.
Aha.
Ještě před čtyřmi měsíci jsem vážil asi 180 kilo.
Takže mi nic nesedí.
Chris pracuje tak 18 hodin denně,
neobléká se na schůzky profesionálně
a kvůli jeho nejistotě se mu špatně shání peníze pro chudou komunitu.
Polozastrčené tričko spraví vše.
Připraveni. Raz, dva, tři a… Gé.
Chris se bojí, že nedělá dost.
Jeho žena má strach, když pokud to tak půjde dál, brzy vyhoří.
Tak moc mu záleží na organizaci a na lidech,
že má problém se od toho oprostit.
Podle mě je důležité, aby každý v sociálních službách věděl,
že život a práce musí být v rovnováze,
jinak se odcizíte od všeho, co máte mimo práci rádi.
Máma, která zemřela před pěti lety, řekla:
„Úspěch člověka lze změřit jen tím,
jak se lidé kolem něj cítí.“
To se ve mně hluboce zakořenilo.
Smrt Chrisovy mámy byla dost těžká.
Nastěhovali jsme se i s dětmi do tohohle domu
a ona sem pak přišla
a byla u nás jen pět dní, než zemřela.
Bylo těžké zabydlet se v tomhle domě,
když víte, že tu Chris nechce být.
Na konci týdne má Chris velkou událost.
Bude se prezentovat před lidmi,
aby získal dotaci šest milionů dolarů pro neziskovku.
Debut před spoustou lidí.
A cílem je získat finanční prostředky
na 200 přechodných přístřešků,
které stavíme v komunitě Esperanza.
Bez té dotace se ale všechno rozpadne.
Myslím, že Chris potřebuje pomoc víc než kdy jindy,
protože je kvůli té události pod šíleným tlakem.
Musí se cítit sebejistě a dobře sám se sebou.
To je naše mise.
- Jo. - Jo?
Pomůžeme nesebevědomému dobrákovi, aby si dopřál změnu.
Jo!
Holka.
DEN PRVNÍ
SLUŽBA OSTATNÍM JE JAKO NÁJEM
ZA VÁŠ POBYT TADY NA ZEMI.
Pamatujete tu budovu, který říkáme kuchyň?
Zavřeli jsme ji, aby tam mohli chodit Free Lunch a každý den vařit.
Vydatná jídla.
- Tady to je? - To je ono.
- Jo. - Dobře. Jo!
Podle mě je problém,
že ta naléhavá potřeba pominula…
Jsme tady!
- Ahoj? - Ahoj.
Ahoj, jak to jde?
Chrisi, těší mě. Já jsem Tan.
- Ahoj. - Těší mě.
- Jo. - Obejmi mě.
- Těší mě. - Panebože.
Děkuji. Jak se jmenuješ?
Chris nemá ani páru, co se sakra děje.
Netuší, jak to funguje nebo co děláme.
Kdybych mu řekl, že mu Tan předělá kancl, tak na to kývne.
Co tady děláte?
Je to jedna z našich kanceláří.
Tady řešíme náš hlavní pracovní program.
Každý den umisťujeme tak 60 až 70 lidí,
kteří nemají domov, na pracovní místa.
- Páni. - Jo. To se děje tady.
Tolik dobra!
- Díky. - Ano.
- No, my… - To je on.
Zarazilo mě, jak je ten komunitní prostor prázdný.
Na místo, kde každý den vítáte lidi, je to trochu nevlídné.
To chci pomoct změnit.
Chceme mluvit s lidmi, kteří s Chrisem pracují.
Proč si zaslouží pomoc,
proč ho máme rádi a s čím potřebuje pomoc?
Kupte mu oblek na tu charitativní akci.
- To se mi líbí. - Musí vypadat šik.
A co se týče Chrise,
všichni jsme tu díky tomu, co Chris vymyslel a rozjel, víte?
Jo.
To poselství je o tom,
že věříme, že všichni lidé mají svou cenu.
Chris si to zaslouží, měl by se stát člověkem,
který má sebevědomí a umí to poselství šířit.
- Krása. - Ano.
Nechcete se k nám přidat?
To je hezké.
Necítíš se dobře, když tě lidi vychvalují?
Přesně tak.
Dobře, já tě budu ovívat. To je dobrý, no panebože.
Chris působí nervózně. Není zvyklý být v centru pozornosti.
Ale tenhle týden je o Chrisovi,
protože Chris to tu vede
a my chceme, aby si o sobě myslel to, co si o něm myslí ostatní.
Dáme prohlídku?
- Jo, tady je naše kuchyně. - Kuchyň.
- Líbí se mi ty retro skříňky. - Jo.
Není to kuchyň, kde bychom vařili krocana na Díkůvzdání.
Je to jen na poskytování obědů.
Vlastně tu jenom skládáme sendviče a tak…
Takže něco snadného.
- Správně. Jo. - Dobře.
V tomhle vaříte kávu pro všechny?
- Není to šílený? - Panebože.
Napadlo mě koupit druhý.
Jedna z hlavních stížností je, že tu nemáme dost kafe.
Můžou vám lidé darovat jídlo?
Na různých místech nebo…
- Jo. - Vím, že máme téma…
Chci vidět jeho dům.
Jo, teď chceme vidět tvůj dům.
- Chcete ke mně domů? - Rozhodně.
Máš nádherný dům.
- Díky. - Vypadá skvěle.
Dobře. Tady to je.
To je ale roztomilost.
Liz je doma!
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Těší mě.
Připravujete spolu jídlo.
- To znamená, že ti to skvěle jde. - Jo.
Kolik ti je?
Osm. Jo.
Pomáháš mámě s večeří?
To je hezké.
Božínku, vy jste takový mazlíci.
Pardon, musel jsem to říct.
Úplně se k němu hodíš, to je sladké.
Ale pardon.
- To nic. - Pardon.
Ukážete nám to tu?
- Jasně. Tudy. - Jo?
- To je náš obývák. - Hezký.
Vymalovali jsme to modře, aby to připomínalo oceán.
Takže ústředním bodem místnosti je modrá zeď.
Ale ta modrá půjde pryč.
Páni.
- Jo. - Táta je muzikant.
- Můžu si zahrát? - Jasně. Klidně.
Páni. Takže kromě dobročinnosti máš rád hudbu.
Jo. Ale s nadací máme tolik práce,
že tu moc času netrávím.
Zakryj si ouška, královno, tohle bude nářez.
Pět, šest, pět, šest, sedm, osm.
Páni, naše pětka dokáže spoustu věcí.
Úžo pětka…
Ale vytvářet muziku mezi ně nepatří.
Odcházím z kapely.
Jo!
- Pojďme nahoru. - Jdeme?
Počkat, nemůžete mít kuřecí nugety bez kečupu.
Barev se tu nebáli.
- Dobře. - To je obrovskej pokoj.
Bobby je ve stresu… Cítím to. To nic, Bobby.
Červená totiž způsobuje úzkost a stres.
Přestaň.
Páni, tolik výživných koktejlů.
- Můj terapeut tomu říká… - Úsměv.
…patologická spoluzávislost.
Úsměv.
Dobře. Co tu dělá tohle?
To je od barvení vlasů.
Odvážně, ty potvůrko.
- Jo. - Tak mi to ukaž.
- To jsou mi vlásky. - Jo.
Máš rád barvení a melíry?
Radši bych to dal pryč.
Páni, už máš docela šediny.
Fajn. Ukaž mi, co tu tak máš.
Můžu dál?
- Servu ti tričko. - Já zas…
Mockrát děkuju.
- Altheo, dáš si zmrzlinu? - Jsem plná, ale nemůžu odmítnout.
Vnímám tě. Rozumím ti. Vidím tě.
Jak se změnilo jeho stravování po operaci?
Co tak jíte? Vidím na pultě spoustu koktejlů.
Tvoří velkou část jeho stravy?
Jo. Hlavně snídaně, to si dá jenom
proteinový koktejl.
Ale určitě nejí tak pravidelně, jak se doporučuje,
hodně malých jídel.
- Což je těžké. - Jo.
V poslední době jsi hodně zhubl.
Cítíš se teď ve svém těle sebejistěji,
když se blížíš k váze, kterou jsi chtěl?
Jo. Ale mám před sebou dlouhou cestu.
Dobře. Rád bych věděl, jak chceš vypadat.
- To je fakt těžká otázka. - Jo.
Chci vypadat jako člověk, který je schopný
a dokáže věci, co dělám já.
Protože je jasné, že ty jsi schopný
a dokážeš úžasné věci.
- Děláš skvělou práci. - Jo.
Ale spouštíme sbírku
na vybudovaní inovativního domovního komplexu.
- Skvěle. - A buďme upřímní.
Někdo se na mě podívá a řekne:
„Nadace tohohle týpka
není nadace, který dám milion.“
Takže jak najít rovnováhu?
- To je třeba vzít v potaz. - Jo. Rozhodně.
Na tom domě je vidět, že mu chybí starost a láska.
Chybí dvířka skříněk, ze spotřebičů visí dráty.
Jaký je Chris v práci a doma?
Rád bych řekl, že jsou v podstatě stejní,
ale Liz mi řekla tohle.
Mám velký, dlouhý seznam
důležitých věcí, o které se musím pořád starat.
- A já jsem na tom seznamu poslední. - Jo.
Takže tento týden bude jenom o tobě.
To je snad to nejhezčí, co mi kdy kdo řekl.
- Díky za to. - Není zač.
Jak dlouho už jsi na konci toho seznamu?
Víš, dřív v minulosti
jsem docela hodně experimentoval
a požíval různé návykové látky.
- Je to součást mé minulosti. - Jo.
V tomto stavu přirozeně stavíme sebe na první místo před všechno ostatní.
A tak se potýkám s velkou hanbou a lítostí
a je to složité.
Je pro mě velmi těžké to uznat.
Jo. Vážím si, žes mi to řekl.
Návykové látky vyvolají pocit, že vše, co děláš, je sobecké.
Ale o závislosti vím také to,
že ti pomáhá uniknout.
Jasně.
Nevadí ti, když mi řekneš, před tím jsi utíkal?
Na tohle se ptám pokaždé, co s někým mluvím,
ale tenhle dům máme proto, že máma byla nemocná.
Koupili jsme ho, abychom tu mohli žít spolu.
Jo.
Ale rakovina se jí dostala do mozku,
takže ji vzali do nemocnice a bylo.
Žila tu jen chvíli v hospicové péči
a byla úplně mimo. A pak přijdou sestry a řeknou:
„Tumáte litr tekutého morfinu. Prosím.
Vezmete tohle, rozdrtíte prášky, nalijete tam morfin
a pak jí to dáte a vyléčíte symptomy.
Možná přitom umře, ale vyléčíte symptomy.“
A vždycky jsem měl v hlavě hlásek, až jsem v podstatě vrah.
Takže si tím procházím.
A v rámci procesu se ty léky dostávají i do mě.
Trošku pro mě, trošku pro tebe.
A ten morfin,
ten Ativan, Xanax,
ty sračky mi úplně zničily život.
Jo.
Ještě na dlouhou dobu poté.
Takže…
- Proto ten stud a hanba. - Jo.
Jo, rozumím.
A spousta viny a studu je i v tom, že jsem velkej tlustej chlap…
- Tak to je. - Jo.
Takže…
Tohle taky.
Mně to dává smysl.
- Jo. - Díky, žes to řekl.
Lépe díky tomu pochopím, jak na tom v životě jsi
a čím sis prošel, a také díky za příběh vašeho domu,
protože to s tím domem dost souvisí.
Pokaždé, co sem vejdeš,
to všechno podvědomě vnímáš a zažíváš.
Jo.
Obejmeš mě?
- Díky. - Vážím si toho.
- Bude to zábava. - Díky.
- Není zač. - Jsem rád, že jsme se poznali.
Jo, já taky.
Chrisi, díky, že jsi s námi byl.
Všichni jsme měli příležitost tě pochopit, abychom ti pak mohli pomoct.
- Dobře. - Mám pár projektů.
- Skvěle. Vrhneme se na to? - Ano.
Báječné. Tak jo, jdeme. Jdeme na to.
Skvělý, jak nevíš, co se stane.
Fakt nic nevím. Jako…
To je nejlepší. To se nám líbí.
Opravdu.
- Připraveni? - Jdeme na to.
NA ČERNÝCH UMĚLCÍCH ZÁLEŽÍ
CENTRÁLA ÚŽO PĚTKY AUSTIN, TEXAS
Bohužel pořád žijeme ve světě, kde nás lidi hodnotí podle vzhledu.
Chci Chrise posílit různými vzhledy i tím, co vyzařuje,
chci vylepšit jeho styl, aby vylepšil i svou charitativní práci.
Chci Chrisovi ukázat,
jak vypadá jeho nové tělo v šatech, které mu padnou.
Chci, aby se Chris viděl, jak ho vidím já.
Chris zřejmě neví,
jaké vitamíny a kolik proteinu by měl brát.
Chci se ujistit, že jeho tělo dostane vše, co potřebuje.
Chris a Liz hodně pomáhají ostatním,
ale nevytvořili ze svého domu domov.
Jenže aby Chris mohl pomáhat lidem,
potřebuje místo, kde si může odpočinout se svou báječnou rodinou.
Chris si myslí, že on sám za to nestojí.
Proto se snaží pomáhat jenom ostatním.
Já ale chci, aby pochopil, že je důležité pečovat o sebe.
Pak začnete žít vyrovnaný život.
DEN DRUHÝ
ZA HLAD NEMŮŽE MÁLO JÍDLA,
ALE MÁLO DEMOKRACIE.
Rajčata vypadají skvěle.
- Co mám dělat? - Zkontroluj toustovač.
Chci je lehce opečené.
Lehce.
Mám tu krůtí šunku, sýr provolone, trochu pesta a majonézu.
A k tomu dobrý řemeslný chleba. Mám rád dobré sendviče.
Já taky. Jako doma.
Vezmeš je Chrisovi a ostatním z Esperanzy?
Pomůžu postavit jeden přístřešek.
- Super. - A taky jim vezmu ty sendviče.
A řekneš, kdo je dělal?
Já.
- A Antoni. - Jo.
Teď jedeme do hlavního tábořiště.
- Dobře. - Musíme tu toho spoustu udělat.
Lidé většinou stanují nebo žijí v takových boudách.
Hlavní problém jsou odpadky.
Kolik lidí tu tak žije?
Pohybuje se mezi 160, možná 190, 200.
Co tě k tomu inspirovalo?
Liz byla sociální pracovnice a pracovala s těmito lidmi,
a já bych skoro jedním z nich v jednom životním období.
Taky.
Víc lidí by si mohlo uvědomit, že problém není v lidech,
ale tvoří ho různé věci ve společnosti.
- Nestane se to jen tak. - Ne.
Je to nevyhnutelný důsledek mnoha větších společenských problémů.
Jestli nás pandemie něco naučila, tak to,
že mnoho lidí je jednu výplatu od bezdomovectví.
To je fakt.
Tady začínají ty přístřešky.
Na tohle pořádáš tu sbírku?
Jo, chceme jich 200.
Jediné, co nedělají sami obyvatelé, je elektřina.
Takže samotní obyvatelé…
Jsou za to placeni?
- Ano. - Paráda.
A jsme tu. Hele, všichni jsou tu, to je super.
Zdravím.
Ahoj, jak to jde?
- Ahoj. - Těší mě.
- Vítejte v Esperanze. - Ahoj.
Těší mě, kámo.
Vypadá to dobře.
To je předák Enrique.
Ahoj. Jak dlouho trvá to postavit?
Asi šest hodin.
To není zlé, dům za šest hodin. Můžu pomoct?
Není to trvalé bydlení.
Staví se třeba pro uprchlíky
a tohle je poprvé, co je někdo používá i v Americe.
Což o současné Americe hodně vypovídá.
Mám to. Díky, Enrique.
Tady to musíš podepřít.
Ale Chris chce dokázat ještě víc
a pokud vybere těch šest milionů,
může postavit trvalejší stavby.
Postavíme 200 těchto
a pak vedle 50 přístřešků
a taky záchody a sprchy.
A v každém uzlu je místo na přípravu jídla a setkávání.
V té komunitě se jim může dařit a mohou zvednout ze dna.
- Tumáš. - Vezmu to.
- Antoniho specialita. - Paráda.
Lidi jako Chris, kteří si řekli, že tohle už stačilo,
a dělají, co mohou…
Bože, potřebujeme tisíc Chrisů, protože tihle lidé si zaslouží domov.
Tak jo.
Dobrá práce. Hele na ty podpěry.
Až po tobě.
Těším se. Je to super místo.
Jdeme na to.
Dobře.
Musíme zjistit, jak do tebe dostat živiny a vitamíny, které potřebuješ,
ale také aby ti jejich koncentrace neublížila.
Chris fyzicky nemůže snít tolik, kolik byl zvyklý
před operací.
Momentálně jeho tělo dobře zpracovává tekutiny.
Já si z mnoha důvodů dělám vlastní proteiňáky a není to těžké.
Tohle ti chci ukázat
Chci ho naučit nové způsoby toho, co už dělá.
Držím se jednoho proteiňáku.
Takhle rozhodně nevypadá.
Snášíš ořechová másla? Jíš burákové nebo mandlové?
- Burákové miluju. - Tak tam dáme burákové.
Jo. Ale rád bych zkusil mandlové.
Tak ho zkusíme.
- Je to tvůj koktejl. Jo. - Pojďme bláznit.
Všechna másla.
Takhle začínám každé ráno. Začnu trochu oříškového mléka.
- Dobře. - Mám to rád.
Miluju pistáciové mléko.
Je to trochu slané, trochu sladké.
A pak banán.
Místo syrovátkového používám rostlinný hrachový protein,
a pak oříšková másla. Mandlové máslo.
- Můžeš tam dát všechno. - Tak jo.
Je to husté.
Já osobně si tam dávám zvrhlé množství skořice. Co ty na to?
- Jdeme na to. - Dobře. Hodně.
Je to protein, ale rostlinný.
Je veganský a rád ho používám. Mám ho rád.
- Má to dost bílkovin? - Má.
On si dává syrovátkový protein, který je z mléka
a hůře se tráví lidem, co mají tubulizaci žaludku.
Tohle není tvůj balený koktejl.
Chci mít všechno zdravé a čisté.
Je to snadné.
Perfektní.
Teď to položíme sem.
Začínám pomalu.
Výrobou vlastního koktejlu čas neušetříte,
ale je to o dost levnější
a víte, co přesně do sebe dáváte.
Perfektní.
A doufám, že jen co si na to zvykne, bude to automatické
jako vzít si koupenou láhev proteinu.
Na zdraví.
Bože, to je skvělý.
Je to stejný koktejl, jaký si dělám každé ráno.
Chutná jako perníček.
- Je super. - Jo, je tam skořice.
Bože, chutná to jako Vánoce.
Chutná to dobře… jako Vánoce.
Paráda.
- Uprostřed léta. - Změnil jsi…
Panebože.
DEN TŘETÍ
PŘEKONAT CHUDOBU NENÍ GESTEM DOBROTY.
JE TO GESTO SPRAVEDLNOSTI.
Připraven na nákupy?
- Jdeme. - Dobře.
Kdy jsi naposledy nakupoval?
Jsou to už roky.
Kromě toho, když jdu do Walmartu pro něco, co je na mě dost velké.
Tak jsi to dělal před operací?
- Ano. - Dobře.
Něco ti rychle vysvětlím,
protože vím, že každý, kdo se aktivně snaží zhubnout,
se bojí kupovat nové šaty, protože můžou zhubnout ještě víc.
- Jo. - Ale ty se v oblečení topíš.
Dělá přesný opak toho, co po oblečení chceš.
Jo, jasně.
Takže místo kupování nového, což je drahé,
beru šaty ke krejčímu, což zní draze, ale slibuju, že není.
Chceš, aby oblečení ukázalo tvoje výsledky.
Ale teď všechno skrývá.
Chris si myslí, že pořád musí
nosit šaty o pět čísel větší, aby zakryl kila, co už nemá.
Jak bys chtěl zhruba vypadat?
Upřímně bych byl nejradši,
kdybych si mohl natáhnout džíny a bílé tričko a vyrazit do světa,
ale to jsem nikdy nemohl.
Promiň. Proč ne? Bílé triko a džíny?
Protože… já nevím. V bílým vypadám jako marshmallow,
a jde tam spíš o hubnutí než o módu.
Bojím se oblíct si bílý triko a někam jít.
Nelíbí se mi, že se cítíš omezen koupit si i nejzákladnější kousek.
Doufám, že na konci týdne,
až půjdeš na tu akci a Liz tě uvidí, tak řekne:
„Máme deset minut.“
- Vyzkoušíme si něco? - Můžem.
- Dobře. - Ale nic neslibuju.
Ale zkusím cokoli.
- Něco jsem ti nachystal do šatny. - Dobře.
Chci, aby Chris pochopil, že na oblečení záleží.
Na vašem stylu záleží.
Opravdu může změnit to,
jak se vidíte a jestli jste k sobě laskaví.
- Jsi připravený? - Připraven.
Páni.
Nevím, kdo to je.
Podívej se na sebe.
A teď se zastav.
Páni.
- Chrisi? - Ano.
Co na to říkáš?
Líbí se mi to.
Je to úplně jiné.
- Já… - Dobře jiné?
- Jo, moc se mi to líbí. - Dobře.
- Myslel jsem, že mi to bude těsné. - Jo.
Ale teď vidím, že je to super.
- Není těsné. - Sluší mi to.
A super barvy.
- Líbí se mi ten vrstvený vzhled. - Jo.
- Můžu vysvětlit, proč to vrstvení? - Ano.
Při vrstvení nikdo nevidí, jak vypadáš pod tím. Tohle upoutá.
Dá ti to tvar, ale taky tě to trochu skryje.
Tohle je outfit na volný čas.
Tohle si nevezmeš před investory.
Je to hodně ležérní.
Na jednání
pro tebe mám jiné možnosti, které…
- Jen koukej. Dívej se na sebe. - Jo.
Chci, aby ses takhle cítil.
Není to zlý.
- Je to fajn? - Je to fajn.
- Chceš se tak cítit dál? - Chci v tom pokračovat.
Dobře.
Líbí se mi to.
Je to takové rockové.
Jo, to je.
Ano, sebevědomí!
Promiň. Nikdy jsem neměl takové boty.
Jo.
Takže máš džíny, máš tričko a máš košili.
- Jo. - Nic nóbl.
A cítíš se sexy?
Já…
Možná.
Vím, že to neřekneš, ale vypadáš jako sexy chlap. Ležérní.
Páni.
Vidím tvé sebevědomí a chci, aby ti zůstalo.
Dobře.
Jo.
Ano, prosím. Můžeš pózovat, jak chceš.
- Panebože. Tak jo. - Vidíš to?
- Proč to panebože? - Tak jo.
Visel tam jak Spider-Man.
- Andy, vyděsils ho. - Sorry.
- To je Chris, Andy. - Jak je?
- Těší mě. Vítejte, lidi. - Díky.
Tak jo.
- Co tu na to říkáš? - Hustý.
- Jedna velká prolézačka. - Jo.
Vzal jsem Chrise do gymu, aby pochopil,
že protože si nevěří a lpí na pocitech viny a hanby,
bojí se čelit věcem v životě.
Soustředí se jen na práci.
A kvůli tomu není jeho život v rovnováze.
Když jsme spolu mluvili, hlavním tématem bylo,
že nemáš v životě žádnou rovnováhu.
- S tím souhlasím. - Jo.
Myslíš, že si zasloužíš
odpuštění?
Já nevím. Těžko říct. Myslím…
Rozumově myslím, že jo. Ale citově je to mnohem těžší.
Asi si to zasloužím stejně jako ostatní.
Asi?
Jo. Chci říct…
Vím to. Je to moje životní motto, každý si to tak zaslouží.
Jo. Máš pravdu.
Zasloužíš si to.
Proč je pro tebe těžké si odpustit?
Jaká vina tě trápí nejvíc?
Na konci mámina života jsem jí dával léky a věděl jsem,
že časem povedou k zástavě srdce.
A když už se to mělo stát,
přišla k nám rodina a přátelé.
Ale já jediný jsem se musel potýkat s tímto,
byl jsem sice obklopen rodinou,
ale na tohle jsem byl úplně sám.
A usnul jsem v posteli.
Na drogách.
A spal jsem asi tak šest hodin…
vedle mrtvoly.
Je to na hovno.
- Není to tvoje vina. - Jo.
Ale to „jo“ je pořád rozumové.
Jo.
Musíš si to uvědomovat.
Není to tvoje vina.
Musíš přijmout minulost a odpustit si,
abys mohl prožívat radostnou přítomnost.
Tvoje pouto se ženou, rodinou
a tebou samým je nejdůležitější.
- Je čas. - Je čas.
Zabere to čas.
Tohle je první krok.
Dobrá práce.
Ale se mnou
se taky pobavíš.
- Takže… - Jo.
- Někoho jsem pozval. - Bože.
- Hned jsem zpět. - Ale ne.
Co? Klídek.
To je dobrý.
- Je to máma tvých dětí. - Ahoj.
Ahoj!
- Jak se máš? - Dobře. Co ty?
- Rád tě vidím. Dobře. - Já taky.
- Pořád se budete bavit. - Jo.
Máte teď volno.
Takže co takhle spolu strávit trochu času?
Rovnováha a zábava.
Jdem se bavit.
- Začnem tady. - Dobře.
Jsem tu, kdyby něco. Připravená?
- Super. Jde ti to. - Ne.
- Žádné rozhodnutí není nejhorší. - Běž!
Máme příležitost růst, být lepší a vytvořit si šťastný život.
- Jo! - Hej.
Chci, aby Chris pochopil, že si zaslouží mít čas na sebe,
aby našel v životě rovnováhu
a lépe se propojil s lidmi, které miluje.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Vím, že se Chris cítí provinile, když mu pomáháme
nebo ho máme rádi, kvůli tomu, co vídá každý den.
Chris si zaslouží šťastný a báječný domov,
protože sám toho tolik dává ostatním.
Tento týden je jen o Chrisovi.
Bavíš se?
To je zatím nejlepší den, bavím se skvěle.
- Pojď dál. - Tak jo.
- Ahoj, kluci. - Jak se vede?
Vítejte v Shedu.
- Díky. - To rozhodně.
Jo!
- Můžu ti sundat čepici? - Jasně.
Dobře. Děje se tu toho dost, že?
Něco se děje.
Ale zas ne tak moc.
Po všech dnešních rozhovorech
si myslím, že všechno to barvení a odbarvování
bylo součástí snahy odvést pozornost od něčeho jiného.
- S tím končím. - Já taky.
Mým cílem je
provést opravné vlasové trojkombo, což je
udělat prošedivělé vlasy někomu,
kdo udělal svým vlasům tady tohle.
Doskočím s grácií.
Bude to zábava. Tvý vlasy budou přirozený a bájo.
- Budeš sexy prošedivělej zaťka. - Super.
Chris potřebuje sebevědomí typu
„jo, umím řešit bezdomoveckou krizi.
Umím obhájit svoje lidi tímhle skvělým a sebejistým způsobem.“
A my mu s tím pomůžeme.
Co děláš po těžkém týdnu?
Dá se říct, že se neumíš zastavit
a dát si čas sám na sebe?
Jo, je to vtipný, protože se pořád snažím
všechno koordinovat. „Můžu ti pomoct? Co mám udělat?“
Jo. Myslím, že když vidíš někoho se trápit,
hned se cítíš provinile.
Proti trans nebinární komunitě se děje obrovské násilí.
A protože to vím,
mám pocit, že bych měl dělat víc.
Často, když chcete hodně pomáhat,
tak věci, co máte v životě rádi,
najednou vidíte jinak, protože ostatní nic takového nemají.
Ale myslím, že nakonec to musíte odstínit.
Protože jestli chcete sami vyřešit systémové problémy,
skočíte v bolestech.
A nebudete moct dělat, co máte rádi, protože vyhoříte.
Když se nestaráte o sebe, nedokážete pomáhat ani ostatním,
tolik, co chcete.
Rozhodně zažívám únavu ze soucitu.
Není to proto, že nemáš žádný soucit sám pro sebe?
- Dobrý? - V pohodě.
Proč koukáš na svý ruce, jako bys je viděl prvně?
Chci se ujistit, že se mi to jen nezdá.
- Je to tak… - Milánku, nezdá se ti to.
Jsem tvůj kouzelný kmotříček a chci ti říct, jsi sexy jak…
a zasloužíš si svůj čas a prostor pro péči o sebe.
Můžete pomalu zatleskat tý barvě?
Protože tady jsem se fakt vytáhl.
- Chrisi, jsi připravený? - Jsem.
Ještě se nedívej, protože ti chci říct,
že nemusíš měnit svůj fyzický vzhled,
aby tě lidi brali vážně jako aktivistu
a jako člověka, který je pilířem komunity a činí dobro.
Jen abys věděl.
Pořád jsi nádherný a okouzlující…
Tady jsi.
Co na to říkáš?
No chápeš to, jak vypadáš sexy?
Ne, dobrý. Vypadá to skvěle.
- Že jo? - Já…
Nemůžu. Já nevím.
- Klidně se postav. - Dobře.
To je šílený. Jako bych byl úplně jinej…
Úplně jinej člověk.
Je docela…
- Docela hezkej. - Že jo?
Tyhle vlasy říkají: „Vyberu šest míčů na charitu pro potřebné.“
Jsi nejlepší.
DEN ČTVRTÝ
ÚSPĚCH SE MĚŘÍ PODLE TOHO, JAK SE CÍTÍ LIDÉ KOLEM VÁS.
QUEER TÝM
Pojď, zlato.
Už jsou tu.
Připraven?
Vypadáš fakt dobře.
Panebože!
Ty jsi tak pohledný a sexy! Ježíši.
Byl jsem v totálním šoku.
To je ono.
Nacvič si pozici válečníka.
Já to věděl. Není to krásný? Rozhlídni se.
Je to krásný.
Máš tu nový nábytek, nové počítače a pracovní stanice.
Je to nádhera.
Viděl jsi ten citát?
To je v pořádku.
My víme.
Ano, královno.
Profi kávovar na odlehčení.
Jo, kafe!
Dělali kafe pro 70 lidí v maličký konvičce.
Co je to za počítače?
- Jsou nové Macy od Applu. - Ty vole!
Jo.
- Nové iMacy. - Ty kráso.
Je tu toho víc.
- Koukni na tohle. - No páni!
Panejo, musíme tě zahrnout naší LGBTQ láskou.
Napadlo mě pozvat pár přátel, ať si to užijí s tebou.
- Zůstaň za náma. - Dozadu. Jo.
Pojďte dál.
- Co? - Já vím, že?
To je wellness nebo co?
Panebože.
Jestli vám tohle přijde krásné,
ukážu vám něco dalšího krásného.
Zatraceně!
Páni, vypadáš úžasně!
Díky, to je super.
Páni, vidíš se?
Protočím tě. Dej mi ruku.
Koukejte.
- Vypadáš úžasně. - Jsi mnohem uvolněnější.
Jsi úplně v pohodě.
No, oni mě hlavně přinutili k tomu se rozhodnout,
abych se o sebe začal víc starat.
Nejde o účes ani vlasy, ale o tohle.
- Jo. - Rozhodně.
Můžeš říct: „Zasloužím si to?“
- Zasloužím. - Dobře.
To je super.
Ano!
- Zasloužil jsem si to. - Jo!
Ano!
Když už jsme u toho, chceš vidět dům?
- Jsem připravený. - Tak jo.
Jedeme tam.
Těš se, kotě, protože tě čeká něco epickýho.
Zavři oči. No tak. Jo. Krok.
Nekoukej.
Dobře.
Už můžeš.
Bydlíš v designérském domě.
Neomdlí náhodou?
Tohle je paráda. Jsem ohromenej.
A ten nový lustr nahoře.
Tady bydlím? To je můj dům?
Je to můj…
Úplně nový ostrůvek.
Panebože. Dobře.
Tohle je nový dům.
Tak trochu.
To je něco.
Máš tu novou troubu. Z ničeho netrčí dráty.
Co je to?
Odšťavňovač.
Jo! To je pašák.
Panebože! To je úžasné!
Kde je Karamo? Zasloužím si to, ne?
Ano, zasloužíš si to.
Zasloužíš si to! Ano!
Tady teď budu žít.
- Můžem? - Pěkná lavička.
Páni!
- Že jo? - Romantika.
Toto je příběh textur.
Panebože.
Máš pořádný dospělý domov, královno.
Hezčí noční stoky jsem v životě neviděl.
Panebože, podívejte.
Našel jsem pěkné fotečky, co?
Pardon. Tohle je krása.
- To berem. - Nádhera.
Jo, královno.
Podívejte, kde to jsme.
Svěřil ses mi s traumatem, které jsi z domu měl.
Tohle je jiný dům.
Chci, aby sis tu záměrně vytvářel nové vzpomínky
a uvědomil si, že tamto nebyla tvoje vina.
Nedávej si to za vinu.
To je součást toho,
že si to zasloužíš. Ale taky se musíš mít rád.
Nevím, jestli jsem někdy měl tak hluboký zážitek
ohledně oslavy a uznání sama sebe.
- Jo. Chce to trénink. - Já vím.
Díky tomu překonáš nezdravé hranice a vztahy
a posuneš se k těm zdravým, protože víš, co si zasloužíš.
Věřím ti.
Já taky.
Věřím v sebe.
- Kámo. - Zvládneme to.
- Ještě ti rychle ukážu šatnu. - Panebože.
Chci, aby ses cítil jako rocker.
Takový jsi a nechci ti to brát.
Máš tu super koženou bundu.
V té se budeš cítit sám sebou. Není to super?
Je to super.
Chci, aby ses viděl takový, jakého tě vidím já,
až budeš žádat o dotaci.
- A chci tě vidět v obleku. - Dobře.
Začneme s bílým tričkem.
To je taková tvoje nemesis.
Jo.
Oblékni si to, prosím.
Dobře.
Máš tu pěkný modrý oblek a k němu si vezmeš tenisky.
- A je to. - To zní dobře.
Jste připravení?
- Jo. - Tak super. Vylez, Chrisi.
Hezký!
Chci ti dát svoje peníze!
Krása.
- Ach bože! - Páni!
Je tak hezký. Elegantní.
- Jo. - Přesně pro tebe.
Nikdy si nevzal bílé tričko, protože si myslel,
že někomu v jeho velikosti nebude slušet.
A tak jsem ti chtěl ukázat, že si ho můžeš vzít, cítit se pohodlně
a nebrat to už jako výzvu, protože k tomu není důvod.
- Jo. - Jo! Jak se cítíš?
Cítím se, jako…
že můj sexy zadek ovládne svět, kotě.
Jo!
To jsem nečekal, ale líbí se mi to.
Panebože.
Máš super vlasy.
Jsi jeden z nejvnímavějších hrdinů, se kterýma jsem kdy pracoval.
- Souhlas. - Za celou show.
Protože jsi nám okamžitě uvěřil.
A působíš teď nádherně.
A chci ti z celého srdce poděkovat.
Díky.
- Máme tě rádi. - Já taky.
Je to tvůj dům a ty tady bydlíš.
- Bydlím tu. - Jo.
Bydlím tady, královno.
- Jo. Je to hotovej rezort. - Mám tě rád. Užij si to.
- Díky, brácho. Bylo to skvělý. - To bylo.
- Mám tě rád. - Díky.
Ahoj!
Jo, královny!
- Jo, královny! - Čau!
NOVÝ CHRIS
KAŽDÝ SI ZASLOUŽÍ VYPADAT A CÍTIT SE DOBŘE A BÝT ZDRAVÝ.
Ahoj. Chcete vidět, jak šíleně se náš dům změnil?
Panebože. Vypadáš úžasně.
Ty taky.
Děti nás předběhly. Altheo, počkej!
Dobře, jdeme na to.
- Páni! - Páni! Jo!
- Panebože. - To je úžasné!
- Pojď se podívat. - Panebože!
To je obývák.
- To je obrovskej ostrůvek. - Panebože.
Pojďte nahoru. To je váš pokoj.
- Super, že? - Tady!
Ty bláho!
Panebože!
Tenhle týden byl jeden ze tří nejintenzivnějších týdnů v mým životě.
Do postele!
Každý sekunda stála za to.
- Mám tu čerstvou bazalku. - Tu bych si dala.
Dám ti bazalku.
Najednou se cítím stejně cenný jako kdokoliv jiný a to je radost.
Cítím se šťastný a sebevědomý.
- A vypadáš moc hezky. - Hezky.
Chris je anděl.
Lidé k němu vzhlížejí, respektují ho.
A já chci, aby odteď respektoval i sám sebe.
Hej.
Jak to jde?
- Chybíme ti? - Jo.
Ty nám chybíš.
Kdo ti chybí nejvíc?
- Tan. - Jo! To mě těší!
Doufám, že Chris opravdu uvidí, jak je skvělý
a jak umí lidem pomáhat.
Chrisi, co zatím ta akce? Myslíš, že dosáhneš cíle?
- Vím, že dosáhneme cíle. - Jo! To je ono.
To sebevědomí se mi líbí.
Ano.
Tolik jsem o vás slyšel. Těší mě. Jo.
- Alexi, Chris Baker. Těší mě. - Těší mě.
KOMUNITA ESPERANZA
- Jsi úžasný. - Díky, brácho.
Dneska vám chci s potěšením představit svého kamaráda,
ředitele nadace The Other Ones Foundation, Chrise Bakera.
Na Chrisově proměně se mi nejvíc líbí to,
že konečně vidíte, jak jeho nitro,
jeho krása a láska ladí s tím, jak vypadá navenek.
Jsem moc vděčný a šťastný, že tu s vámi dneska jsem.
Vypadá jako nový člověk.
Tohle je první den zbytku jeho života.
My tady v Austinu budeme nadále součástí řešení toho,
jak dostat lidi z ulic.
Příští středu podepíšeme smlouvu se státem ohledně pozemku.
Opravdu věří v rovnost a pomáhá své komunitě.
Je to hrdina.
Díky, že jste přišli a jste ochotní přispět k řešení.
Mám vás rád.
Je to dobrák.
- Já vím. Mám ho rád. - Milý.
Přiťuknem si ještě na Chrise?
Na Chrise.
JEDEN STEH ZA DRUHÝM
Našli jste skvělý kousek, ale moc vám nepadne? Spravte si ho sami.
Naučte se jednoduchý steh, přední steh,
a můžete si šaty upravit sami.
Šicí stroj vás bude stát asi 100 dolarů.
Ale ušetří vám stovky nebo i tisíce za úpravy.
Teď to střihnu.
Vidíte? Jednoduše upravené.
Jo.
Přátel spoustu jsme si našli,
techniky i kameramany.
Jen klid, přátelé, však čeká nás vysoký cíl.
Chce to trochu magie.
A jen pár kousků látky.
Jedny nůžky a projížďku městem,
aby se člověk cítil chtěný. Aby už nebyl zapomenutý.
Ale stále se drží své hodnoty a podstaty.
A když je hotovo a sešito,
je věta, která vystihne to.
Ano, královno.
To bylo úžasný!
Tvoje příští show bude The Voice.
Překlad titulků: Petra Babuláková