EN NETFLIX-SERIE
HOLD PORTEN STENGT
Trekk tilbake, Percy. Du river ned hele gjerdet og stiller meg i et dårlig lys.
EIER
Jeg heter Jamie Wallace-Griner, og jeg driver Safe in Austin Rescue Ranch.
FAB 5-HOVEDKVARTERET
-Prøver å ikke gråte. Jeg er en tåreperse. -Få det ut om du vil.
Det er… Takk. Jamie er noe for seg selv.
Hun har virkelig et stort hjerte. Vi har nominert henne
fordi jeg egentlig har lyst til at dere skal skjemme henne bort.
For hun bare gir og gir.
Safe in Austin er ideelt mottakssenter for barn og dyr med spesielle behov.
-Klyp her. Det kommer ut. -Jøss.
-Kjente du det? -Ja.
Når du ser et blindt barn klappe en blind ponni,
er det bokstavelig talt magisk.
-Han er veldig beroligende. Ikke sant? -Ja.
Det hjelper mot mye, for eksempel angst. Man får pusta ut.
Mottoet vårt er "Dyr som ble reddet, redder barn."
Men det er åpent for alle.
Sånn.
Grisene mine er sultne.
Grisene dine er sultne. Da mater vi dem.
Denne veien, kjekken.
Alle familier, barn eller voksne som er del av funksjonsmangfoldet.
Noen ganger er det autisme, andre ganger selektiv mutisme.
De kan komme hit og få det bedre med dyra våre.
Så flink du er, Chris.
Vi er ofte en siste utvei. Oftest når noen ringer angående et dyr,
så står det mellom å ta det inn eller avlive det.
Vi har 18 ulike arter og om lag 170 dyr.
Kom, Penelope! Kom, vennen.
Jeg planla ikke at jeg skulle drive en ideell stiftelse. Det bare ble sånn.
Sånn, ja. Flink jente.
Jamie har virkelig empatiske evner. Noen ganger kan det bli for mye.
Det var beskjedent sagt, vel?
Hun tok inn dyr ingen andre ville ha.
For å være ærlig, tenkte jeg: "Jamie-Marie, hva er det vi gjør?"
Så kom David inn i livet mitt, og han ville være med på det.
Hun sier at jeg er gal etter dyr. Jeg har vanskelig for å si nei til dem.
Det var problemet. Ingen av oss sier nei.
Hos oss er det virkelig hjerterom, og det blir virkelig brukt som husrom.
Vi har minst tre hengebuksvin som sover inne til enhver tid.
Vi har også 15 katter og 20 hunder som bor her fast.
Man kan ikke la være. Det fins trengende dyr overalt.
Gabey! Kom hit, vennen min.
Texas må ta bort, ta en time-out. Kom.
Jeg har tre fantastiske barn.
I begynnelsen vaska og rydda de alt, de mata alle og hjalp meg om kvelden.
Klokka 20 om kvelden måtte vi mate alle dyrene.
Jeg har mata flest.
-Det stemmer, men… -Jeg måtte mate hønene, og…
Det er lett.
Akkurat nå prøver jeg bare å unngå at de begynner å avsky meg
fordi jeg kommer med 50 fantasillioner dyr og mennesker støtt.
La oss prøve å unngå å miste valper. Dårlig timing.
Heldigvis har vi en god del frivillige som hjelper til,
sånn at ikke tiden med dyrene føles som en døgnkontinuerlig jobb for dem.
-JoJo! -Nei takk.
Nei. Jeg vet det. Beklager. Frokosten er på vei.
Det er en 24-timersjobb, ja.
OK. Flink gutt.
Når man hanskes med så mange dyr og spesielle behov
kommer man ikke fra at noen trenger meg hele tida.
Hun tar seg aldri fri. Aldri, liksom.
-Får hun aldri kobla helt av? -Nei.
Det tenker hun ikke på, engang. Hun slites mellom så mange ulike ting.
"Jeg må hjelpe dyra. Jeg må hjelpe barna. Alle sammen."
Noen ganger tenker jeg at hvis jeg bare kunne
sette meg ned et øyeblikk og ikke være lei meg
av tanken på alle folk eller dyr som har det vondt eller blir oversett…
Det er det vanskeligste.
Å se for meg at jeg ikke skal bry meg, liksom.
Men jeg vet at det er en grunn til at jeg er her. Jeg gir meg aldri.
Men det er veldig tøft.
Jeg vil fortelle dem hvordan du endra livet mitt.
Det var veldig fint, kompis. Herregud.
Jeg vil se henne være oppriktig lykkelig.
Jeg vil bare at hun skal få tilbake litt av det hun gir til andre mennesker.
-Så fint. -Unnskyld.
Nei, ikke si unnskyld!
Jeg spør av ren nysgjerrighet. Hvor oppbevarer dere 170 dyr?
Vi har egentlig ikke plass nok til alle dyra våre.
Jeg har 60 husdyr med spesielle behov, men ingen låve.
Ingen store bedrifter sponser oss. Vi har ikke et fancy styre. Ikke noe sånt.
Hun hadde gitt ei nyre for å få en låve.
Kanskje vi kan få det til uten organdonasjon.
Som mor ønsker jeg det.
Jeg kjenner noen folk, så en låve kan vi kanskje få til.
Jamie… Da tørner det for henne.
Jeg må gjøre forarbeid, så hun vil se det. Dere må finne på troverdige historier.
For dette, så gjør jeg det. Ja.
-Kan jeg gi dere en klem? -Ja!
Takk.
DAG 1
SJELEN HAR IKKE VÅKNET TIL LIV FØR MAN HAR KJENT PÅ KJÆRLIGHETEN TIL DYR.
3 UKER SENERE
-Nå er vi framme! -Vi er her! Vi er skeive! Vi er på gård!
Så gøy det var her!
-Hei! -Herregud! Så utrolig gøy!
-Vi er så glad for at dere er her! -Så godt å være her!
-Følg etter oss! -Vi følger etter!
Jamie. Se hvem som er her!
Hei!
Å nei. Se på hundene, da.
Hei, jenta mi. Herregud. Så gøy å treffe deg. Dette stedet er helt fantastisk!
Hvordan går det, vakre du?
Går det bra, jenta mi?
Kom hit, da.
Omsorgsoverbelastning.
-Hva føler du akkurat nå? -Mye.
Du har så mye omsorg i deg at bare ved tanken på å få omsorg selv…
Går det bra med nervesystemet, jenta mi? Jeg er bekymra.
-Hei. -Hvordan går det, kjære?
-Hvorfor blir du så emosjonell? -Vi må gi henne kjærlighet.
Tenk at dere er her, da. Jeg er veldig takknemlig.
Mest av alt vil jeg vise dere alle de søte små.
-Vi ser oss rundt. -Ser på smårollingene.
Kom, Francis.
Hei, vennen min.
Ivy har opplevd traumer.
-Hei, Francis og Ivy. -Francis har brukket ryggraden.
Kom og si hei, Petunia. Hun har noe som likner menneskelig epilepsi.
Hun skjelver konstant, noe som ville fått henne avlivet på gården der hun var.
Hun er nydelig.
-Se på den lille her! -Hvem er det?
Spencer har lem-misdannelser. Forbeinet hans…
Unnskyld. Jeg er så lei for det.
De advarte dere ikke om hvordan det var her.
De er så vakre, det spiller ingen rolle.
Lille bylten. Så søt.
Penelope er søstera hans og grunnen til at Spencer har bjelle. Hun er helt blind.
-Da kan hun følge etter ham. -Hun følger etter bjellelyden.
Ingen kan forberede deg på Safe in Austin.
Disse dyrene er så uskyldsrene. De har ikke gjort en flue fortred.
Jeg hadde visst behov for dyrebehandling, for jeg bærer på et følelsesmessig kaos.
Jeg har tre fantastiske barn. Én har autisme. Han heter Jackson.
For åtte år siden tok jeg med en hund hjem, som fikk det passende navnet Angel,
og hun har leget deler av hjertet hans selv ikke jeg som mor slapp inn til.
Det ga meg inspirasjon til hele konseptet med å sette dyr og barn sammen,
og særlig dem med spesielle behov.
-Blir du så emosjonell hver dag? -Ja. Men…
Dere kan ikke forestille dere det. Når et barn møter dyra. Magisk.
Jeg er så heldig, som får oppleve det.
Jeg tar det ikke for gitt, og det er greit at det er tøft, for den magien er så kul.
For en fantastisk historie Safe in Austin er.
-Vil dere virkelig inn og se? -Det vil vi.
Peter er sint for at folk forstyrrer luren.
Er det grisen?
Det er griser i huset!
-Hei, Peter. -Hei, vennen.
Flott. Bare uvant.
Hei, elsklinger!
-Hallo. Hei. -Småfolk.
-James, Jovie, Jackson. -Kan jeg stå ved siden av deg?
-Så hyggelig å treffe dere. -Hva syns vi om mammas gård?
-Den er ganske kul. -Ja, ikke sant?
Dette er Jackson, som jeg fortalte om.
Angel kom inn i livet hans og ble inspirasjonen til hele konseptet.
Jøss.
-Går det bra? -Ja.
-Det er mye nå. Litt overstimulert? -Vil du ta valpen min? Den er en engel.
-Kan du holde den? -Ja da.
-Hun er virkelig en engel. -Ja.
Hun ble veldig varm. Var nok de klamme hendene mine.
Kan du fortelle hvorfor du mener at mora di er best i verden?
-Hun er litt sprø. -Ja.
-Derfor er hun best. -Vi elsker gærne mødre.
-Det liker vi. -Takk, sønnen min.
Hva kan vi hjelpe mamma med?
-Mote. -Hun vasker ikke håret.
Her kommer det fram, ja.
Hvilke andre ting? Hvem lager middag her?
-Vi bestiller. -Tenåringer.
Siden vi står på kjøkkenet, vil jeg gjerne snakke litt med deg.
-Greit? -Vi klapper valper.
-Vi finner flere valper. -Sett i gang.
Det var hyggelig å treffe dere.
Jøss. Mutter'n elsker frynser, ja.
-Kan vi snoke litt? -Det er alt mulig der. Hei sann.
Til baking?
Hva…
Du virker overrasket over å se alt bakeutstyret her.
Stavmikser. Mer enn nok marshmallows.
Vet ikke hva som er greia. Vegansk og vanlig.
-Som alt annet. -De veganske er gode.
-Morsmelkerstatning. -Til…
-Ja. -Til geitene.
-Alle får det. -Har du babyer, tenkte jeg.
Det hadde ikke akkurat overraska meg.
Hei, vennen.
I min verden er mat komplisert.
Det er mange folk som ikke forstår det, siden jeg redder husdyr,
at jeg ikke prøver å presse veganisme steinhardt
på noen som er på besøk eller noen her.
Har du selv et plantebasert kosthold? Spiser du kjøtt?
Verken Jovie eller jeg spiser kjøtt. Guttene er fram og tilbake.
-OK. -Gjestene våre får velge.
Vi har vegansk og vanlig snacks.
Og det er komplisert, for jeg er elendig på kjøkkenet.
Jeg går inn i butikken og tenker: "Hva i helsike?"
Jeg forstår ikke hvordan folk kan se på ting og tenke "dette kan jeg lage".
-Du blir overvelda. -Ja.
-Ja. Hallo. -Hei.
-Herlighet. Å nei. -Hva?
-Det var hyggelig å prate med deg. -Enig. Takk for at du forstår.
-Vi går inn på badet. -OK.
Jeg fant bare hestesjampo i dusjen.
-Var det Mane 'n Tail? -Ja, men det var bare den.
-Det er den vi bruker, liksom. -Den funka for meg i ti år.
Jeg ser videre. Gå, dere.
P.S. Jeg elsker flisene. Jeg er ikke interiørdesigner, som Bobby.
-Du er vakker. Kan jeg få se håret? -OK. Greit.
Jeg elsker at du ikke vasker håret altfor mye. Det er jo ikke bra uansett.
OK.
-Farger du håret selv? -Ja.
-En sånn blå-svart greie. -Akkurat.
-Jeg lar 14-åringen velge den ut, liksom. -OK.
Nei, jeg er ikke sint på henne.
Hva skjer når du, til daglig…
-Jeg er tidenes verste om morgenen. -Ikke din greie?
-Nei. -OK.
Jeg står opp, går og tisser og tar på kapsen.
Så tar jeg meg av dyrene, og det er vel det…
-Jeg vet ikke hva voksne skal gjøre. -Ja. Øyevippene er praktfulle.
Å ja. Takk.
Jeg byttehandler med en venn. Hun ordner vippene, jeg passer hundene hennes.
Hun er kjempeflink. Øynene er lekre.
Du er nydelig, Jamers.
Du gjør det meste, men "resten" er ikke en forbannelse på seks bokstaver.
Jeg vil at du skal begynne med egenpleie. Det er det som mangler her.
En ting som slo meg da vi møttes, er at jeg merker at du er på randen.
Ja. Jeg trenger mer egenpleie.
-Skulle ønske døgnet hadde 20 000 timer. -Absolutt.
Det gjør deg ikke… Det gjør deg bare menneskelig.
DYR SOM BLE REDDET, REDDER BARN
Er du kongen av igloen?
-Jeg vil gjerne snakke om garderoben din. -OK.
Først. Jeg kommer meg ikke inn.
Jeg kaller det garderobekontoret.
Det er fordi jeg sitter i den store sakko- sekken og gråter eller legger ut ting.
-Det er her jeg søker tilflukt. -Men Jamie, da!
La oss ta ut sippesekken din.
-Sippesekken! -Vi får den ut.
Så trist at hun liksom rømmer og stenger ut verden
i dette deprimerende rommet hvor klærne ikke har sett dagslys på årevis.
OK. Nå har du ansiktsuttrykket til ei uskikkelig skolejente.
-Det er bare pynt. -Det er mye.
Jeg bruker ingenting av det. Jeg går med yogabukser og shorts.
Det meste her er jeg usikker på om passer.
Jeg antar at du var ganske jentete.
Ikke bare høye hæler, men kjoler og veldig jentete ting.
-Har dette noen gang vært deg? -Ja. Jeg hadde veldig fine bein før.
Før jeg begynte med hele greia med barn og dyr, så var jeg danser.
Nå handler jeg på Tractor Supply og Target. Det er vel alt.
Safe in Austin er livet hennes. Nå trenger hun et avbrekk.
Vi kan endre måten vi bruker skapet på.
Hun skal ikke gråte her mer. Nå skal vi gjøre det lystig.
SÅP INN, SKYLL OG GJENTA
Kom igjen, vennen. Ja.
Ja. Er du så fin, du da?
Her begynner moroa.
Hump og hei!
-Dette gjør alt slitet verdt det. -Se her, ja. Herlighet.
Velkommen til kirka mi, liksom.
Hvor ofte tar du deg tid til deg selv? Til sånt som dette?
-Det er egentlig ikke noe jeg gjør. -Det var et nei. Hvorfor ikke?
Jeg har aldri et øyeblikk ledig, verken dag eller kveld,
der det ikke er noen som trenger min hjelp, det være seg dyr eller mennesker.
-Ja. -Aldri.
Ja.
Jeg tar inn dem ingen andre vil ha.
Det er noe som forplikter, og det lever jeg godt med. Men…
-Men det er noe døgnkontinuerlig. -Ja.
Du møter folk hver eneste dag som har utfordringer i livet sitt,
og du tenker: "Du har virkelige utfordringer."
Det man gjør da, er å minimere sine egne erfaringer og utfordringer.
Du fortjener mer.
For folk brenner seg virkelig ut i slike jobber.
Jeg er hardfør. Jeg takler det.
Det er den innstillinga der vi må endre på.
Det hadde vært hyklersk å være uenig, for jeg sier det til folk hele tida.
-Jeg ser det bare ikke hos meg selv. -Det gir mening.
Jeg er så redd for å skuffe noen.
Jeg trenger hjelp.
Det gir mening.
-Kom og møt jentene mine. -Elsker griser. De er gode sjeler.
-De er kjempesmarte. Og snille. -Veldig smarte.
Hva har vært det vanskeligste du har opplevd her?
-Været har vært helt latterlig, da. -Nettopp.
Først var det en is-apokalypse. og så regna det som om vi bodde i Seattle.
Vi gjør alt med et gjerdebord vi får av noen av gangen, liksom.
Derfor må vi være kreative, men…
Det er en hel sulamitt med ting vi bare må improvisere oss fram til.
-Dette året har vi kalt "låvens år". -OK. "Låvens år."
Det er en slags løpende vits at jeg har 60 dyr med spesielle behov, men ingen låve.
Det skjer jo en dag.
-Det er en stor drøm. -En vakker dag.
Hvordan var det under frosten? Dere hadde hester inne i huset?
Det var skremmende, for alle dyra her kommer fra et skummelt eller trist sted.
Jeg har tatt dem med hit og lovet dem at de er trygge.
Når slike ting skjer og jeg ser istapper på dem,
vet jeg at de er ukomfortable og redde. Da føler jeg at jeg bryter et løfte.
Har du mista noen?
Vi mista et par. De døde nok av den belastninga det var.
De prøver å klare seg fra dag til dag
og lærer mens veien blir til, med mer enn 170 dyr.
Jeg håper at Jamie ser at denne gården er noe hun fysisk har fått til å skje.
Her har du fått en ny dekkplate. Det var nylig noen som ga deg den?
-Kom hit. Til pappa Karamo. -Kom hit, du.
-Hei, kjære. -Hei, kjære.
Jeg hører at en hyggelig, anonym giver ga dere dekkplata til Låvens år.
Det var ingen anonym giver. Låvens år begynner i dag.
-Det skjer! -Ja!
Nå ga plutselig alt mening her.
Du snakka om at du ble knust da frosten kom.
Du følte at du ikke holdt løftet om at ingenting fælt skulle skje dem igjen.
Og nå skal vi gi deg styrke nok til å holde løftet. Så…
Låvens år begynner nå!
-Gruppeklem! -Kom!
Jamie tror at alt dette er hennes ansvar. Et press hun ikke bør legge på seg selv.
Jeg vil at hun skal kjenne at børen løftes fra skuldrene nå,
sånn at hun kan huske at hun ikke er alene.
Safe in Austin er et nydelig tilfluktssted for dyr.
Men hvor finner Jamie sitt eget tilfluktssted?
Jeg vil at Jamie skal huske at hun er mangefasettert.
Du kan være lykkelig og likevel stå til tjeneste for andre.
Det er greit å være og gjøre begge deler.
Jamies garderobe er som et fortidens tempel. Det føles trist.
Jeg gjør det jeg kan for å få henne til å føle seg på topp og føle seg lykkelig.
Det er utrolig viktig at vi får tatt med Jamie vekk fra gården i noen dager.
Hun skal vite at noen andre holder hjulene i gang i hennes fravær.
Herlighet. Så gøy.
Miraval er et perfekt sted for å få hvile.
Jeg har nok aldri møtt noen som har hatt et så stort behov for hvile som Jamie.
Store drømmer krever mye handling. Vi skal gjøre det stort for Jamie.
-Det blir mye større enn jeg så for meg. -Se her.
-Det blir fantastisk. -Seks hestebåser.
Hun blir trukket i alle retninger på gården.
Bettr Homes har hjulpet oss med et design som samler alt hun må få gjort.
Det frigir mye tid som hun kan bruke på seg selv.
DAG 2
VI KAN LÆRE MER AV DYR ENN DYR KAN LÆRE AV OSS.
DYR
GÅRD OG HESTESENTER
Hei!
-Er de ikke vakre? -Veldig fine.
-Hei, Leigh. -Hei.
-Dette er Jamie. -Velkommen, Jamie.
Jamie jobber med dyr. Hun kjenner til denne prosessen.
-Nå bytter vi roller. -Nå er læreren elev.
Jamie ser verdien av å ta med barn til gården slik at de kan få det bedre.
Jeg vil at dere to skal knytte bånd, og at dyrene knytter bånd.
Gjennom denne hesteterapien håper jeg at hun kan få det bedre ved hjelp av dyra.
-Har du også hester? -Ja. Vi har sju.
Du forstår hvordan hester blir brukt terapeutisk. Har du erfaring med det?
Jeg inviterer barn til å tilbringe tid med hester,
slik at de får det bedre, slik dyr kan hjelpe med.
-Jeg har 173 dyr jeg har redda. -Du store.
Jeg tar meg av mange folk og dyr, men er ikke så god til å huske…
…meg selv.
Vi liker å snakke om at vi ikke bare er oppmerksomme med øynene, men med hjertet.
Det føles helt klart som at jeg…
-Jeg er alltid på, liksom. -Ja.
I dag har vi lyst til å gi deg muligheten til
å lære å be om hjelp. Hester snakker ikke engelsk. Energi er språket deres.
Det vet du fra jobben?
Gå inn i kroppen din. Kjenn på fornemmelser, bilder,
tanker, følelser. Bare kjenne hvordan du har det.
-Dette er Graham. Du fikk en klem, du. -Hei. Takk.
-Takk. -Rene hestehviskeren.
Vi to skal ut i den runde innhegningen.
Skal vi være sammen litt?
Hei. Sånn, ja. Takk. Hei.
Kan jeg få en kos?
-Hvilke følelser kjenner du på? -Jeg må huske å ta meg tid til dem.
Bare jeg. Jeg har ikke mye ro i livet.
Noen ganger glemmer vi å bare være. Vi er så travle.
Kanskje du kan få tilbake det igjen.
Vil du be ham om å gå rundt i sirkelen utenfor deg?
Det er en god øvelse. Hvordan er det å be noen om noe?
Absolutt. Det vil jeg gjerne.
-Be ham om å gå. -Du må gå den veien.
OK. Gå, nå. Kom igjen.
Gå, du. Det går fint.
-Det likte du ikke i det hele tatt? -Nei.
Jeg hadde en følelse av at det ville skje.
Det er vanskelig for deg å løsrive deg.
-Ja. -Ja.
Jeg vil jo ikke sende ham fra meg.
Han er fortsatt forbundet til deg, vi skaper bare avstand
slik at Jamie kan være midtpunktet og kanskje få tid for seg selv.
Ja. OK, kompis.
-Dette klarer vi. -Det vet jeg.
Kom igjen. Gå, nå. Det går fint.
-Flink gutt. -Herlighet.
Flink gutt. OK. Kom igjen.
-Sånn, ja. Nydelig. Nydelig. -Kom igjen. Flink gutt.
Kom igjen, nå. Kom igjen.
Nydelig. Se, nå endra noe seg. Det er noe å tenke over, det.
Hvor i livet må jeg løsrive meg fra folk, sånn at jeg kan være alene i innhegningen?
Ja. Det der forstår jeg fullt og helt.
Det føltes veldig bra.
Jamie bruker all tid på å sørge for at alle rundt henne er friske og har det bra.
Men hun tar seg ikke tid til å gjøre det samme selv.
-Du virker veldig rolig. -Ja. Dette stedet er veldig beroligende.
Dette området får meg til å føle meg mer som hjemme. Det er fint.
-Bra. At du er med hester? -Jeg hører hønene.
-Ikke sant. -Det var godt å høre.
Du var ikke rolig da vi møttes.
Hva skiller disse omgivelsene fra dine vante omgivelser?
-Jeg har ikke ansvaret for alt. -Ingenting.
Nei. Ingenting.
Ingenting. Du er forskjellen. Nå tar du deg tid til å finne roen.
Du tar deg tid til å samle deg. Hvor mange frivillige er hos deg på en vanlig dag?
-Hvor mange vil støtte og hjelpe deg? -Mange.
Mange. Det er poenget mitt. Du skal ikke slutte med jobben du gjør.
Jobben du gjør, er stor og virkningsfull, og en del av ditt formål her på jorda.
Men formålet ditt her på jorda er også å ta vare på og være glad i deg selv.
OK. Jeg hører hva du sier.
Da jeg kom til Save in Austin, så jeg at folk virkelig sto på.
Du må kunne stå der og si: "Vet dere hva? Dette fikser dere. Nå tar jeg en pause."
Helt klart. Ja.
Jeg elsker at du puster dypt. Det er kjempegodt.
Jeg vet det. Det kjente jeg.
Veldig bra. Jeg elsker at du puster dypt. Virkelig.
-Det er så fredelig her. -Helt sjukt stille.
-Jeg vet det. -Så rart. Jeg opplever aldri stillhet.
Aldri.
-Er du klar? -Er du klar?
-Er jeg liksom en sånn matlager i dag? -Ja, du later som det i dag.
Når noen sier at de ikke er "en sånn matlager", forteller det meg
at jeg må få dem inn på kjøkkenet straks.
Når sto du forrige gang på kjøkkenet og lagde et måltid fra bunnen?
-Lurespørsmål? -Nei, et ærlig spørsmål.
-Ikke for å drite deg ut. -Aner ikke.
-Du husker det ikke. -Fra bunnen?
-Kanskje aldri. -Kanskje aldri? Virkelig? OK.
-Det er greit å vite. -Ja.
Plantebasert mat er den retningen alle enten
er på vei mot eller alt spiser hjemme hos deg, ikke sant?
I dag skal vi bresere blomkålbiffer.
-Gøy. -Hvordan høres det ut?
-Jeg kjøper ofte blomkål. -Hvordan tilbereder du den?
Kaster den hardt ned på gulvet, sånn at kaniner og skilpadder kan spise den.
Skjønner. Denne oppskriften er ikke kanin- og skilpaddevennlig.
Tar du vekk krydderet, kan du lage dette til dem.
På utsiden av blomkålen er det stilker fulle av fiber. Riv dem av.
Men jeg beholder de nydelige bladene som klamrer seg fast.
Perfekt. Vi skjærer dem opp i to biffer.
Skjær gjennom på midten. Flott. De er helt intakte.
Nydelige biffer, som ser ut som vakre trær.
Ja. Det var veldig kult.
-Vakre små trær. -Vakre små trær, ja.
-Vi elsker å klatre i trær. -Tror aldri jeg har gjort det.
-Gi deg! -Herlighet, Antoni…
-Jeg er bygutt. -Vi må finne et tre.
Jeg vil være med deg når du klatrer for første gang.
Hva er så magisk med trær?
Jeg kan ikke forklare det før du klatrer opp. Da ser du.
Vi må opp i et tre så fort som mulig.
Vi skal dekke dem med gurkemeie og masse olivenolje.
Nykvernet pepper, litt salt…
Bare rull den rundt.
Dette er alt mer teknisk krevende enn å bare kaste den i bakken.
-Litt. Dette klarer jeg, da. -Det tror jeg.
Det går fint å bli grisete på hendene. Derfor har vi vasken.
Jeg er ikke redd for å bli skitten på hendene.
-Det er faktisk sant. -Det plager meg overhodet ikke.
-Nydelig. -Bra sånn?
Nå er oljen god og varm.
Legg blomkålen rett oppi.
Det begynner å frese med en gang. Akkurat sånn skal det være.
Snu den. Se hvordan det går.
Nydelig. OK. Din er klar til å bli snudd nå.
Til å være en som aldri har laget mat selv,
er Jamie en kløpper på kjøkkenet.
Hun har bare ikke prioritert det, og det forstår jeg.
Se der. Det er perfekt, altså.
Her har jeg grønnsakskraft. Denne væsken breserer vi med.
Det roer seg ned. Jeg lover. Det er nå det bråker mest.
Nå setter vi dem i ovnen. Det vanskeligste er unnagjort.
OK.
Vi går videre til vinaigretten. Vi skal begynne med…
-Koriander. -Ja. Liker du det?
Rull den slik. Hold godt fast. Med bladet på kniven skal du…
Du har det ikke travelt. Utmerket.
Dette er første gang du har kunnet ta en pause på en stund.
-Hvordan føles det? -Rart.
Rart. Takk for at du er ærlig og ikke bare sier "fantastisk".
-Hva er rart? -Det er bare annerledes.
-Savner du dyra? -Ja.
Og barna og menneskene. Jeg lurer på om noen trenger meg, men…
-Du lurer på om de trenger deg? -Ja. Litt, iallfall.
Det må være vanskelig å alltid ville stille sånn opp for alle.
-Du er jo bare én. -Jeg vet det.
En som er så fast bestemt på og lidenskapelig opptatt av det de gjør,
begynner ofte å forsømme andre ting.
Her er korianderstilkene. Lime.
Selv om hun bare gjør dette en gang iblant, når hun får det til,
så får hun litt tid for seg selv. Om det så bare er hun, mannen og barna.
En annen måte å vise kjærlighet på.
Så litt gochujang. Det er en koreansk chillipasta.
Ha oppi litt lønnesirup for å søte, og så rører du det sammen.
Jeg bruker lillefingeren.
Nam.
Lime-aktig og syrlig søthet fra lønnesirupen,
krydder fra gochujang og salt. Hva syns du?
Herlighet.
Jeg føler meg som en matlager. Jeg smaker jo alt det der.
Har aldri hørt noen forklare det og så smake det.
Fint, ikke sant? Når du får alt det i munnen samtidig, er det kjempegodt.
-Ja, virkelig. Det er fantastisk. -Nå tar jeg ut biffene våre.
-Forsiktig. Rolig. -Hold ut, småen.
Du oppmuntrer til og med grønnsaker, du.
Nå gleder jeg meg.
-Kjempegodt. -Ja, var det ikke godt?
Takk for at du viste meg hvordan jeg lager små, fine trær.
Bare hyggelig. Denne kaller jeg "pent, lite tre".
Det var kjempegøy og kjempegodt.
Dette er det største vi har gjort så langt i Queer Eye.
Vi bygger en hel låve, for pokker.
Bettr Home brukte isolasjonspanel. De passer sammen som Lego-brikker.
Da bruker man 75 % mindre trelast enn i vanlige bygg. De er selvisolerende.
Jeg ville ikke bare kaste sammen en låve til Jamie.
Den skulle både være energieffektiv og veldig godt isolert.
Dette fantastiske produktet lar oss bygge låven raskt, enkelt og grønt.
DAG 3
VI KAN IKKE FRI VERDEN FRA SORG, MEN VI KAN VELGE Å LEVE I GLEDENE.
La meg åpne døra for deg, jenta mi.
-Takk. -Jeg forstua nesten ankelen.
Det går bra, altså.
DU ER SKIKKELIG PEN, AS'
Slå deg ned. Velkommen.
Se på det lyset. Og se på deg, da. La oss snakke om håret ditt.
For det er jo bitte, bitte litt grovt.
Og selv om det gir meg en ganske heftig Cher-følelse,
så slår du meg som mer naturlig.
-Da jeg ble 40, kom de bare for fullt. -Alt det grå håret.
Det er også dessverre noe som krever mye vedlikehold, siden det er så mørkt.
Det fremhever gråfargen mer. Da er det bedre å ha lysere hår, nærmere din farge,
bare med tanke på vedlikeholdet.
Dette er greia. Jeg konsentrerer meg om meg selv nå. Dere hjelper meg.
Og det gjør jeg. Men dette er greia.
Jeg har mange, og da mener jeg mange i mine omgivelser,
som ville slitt med at jeg bytta uttrykk helt fullstendig.
For dem er jeg en trygghet, men så ser jeg plutselig helt annerledes ut, ikke sant?
Men la oss ta noen steg i den retningen. Unnskyld.
-Hvorfor føler du for å unnskylde? -Jeg ville gi deg noe nytt og flott.
Det trenger du ikke. Du trenger ikke å gi meg det.
-Dette forstår jeg, av mange grunner. -Ja.
Da holder vi det mørkt, tar oss av etter- veksten og holder det langt rundt fjeset.
-Høres det bra ut? -Ja.
Jamie er så full av kjærlighet og barm- hjertighet, men ikke overfor seg selv.
Nydelig.
Forkryllende.
I tilfelle jeg ikke sier det senere, så er jeg glad i deg. Takk for dette.
Herregud. Jeg er glad i deg også.
Hun bare gir og gir til andre. Hun skal føle seg vakker, akkurat som hun er.
Hva var det beste du visste å gjøre da du vokste opp?
-Å ta dansetimer. -Dansetimer?
-Det var livet. -Savner du det innimellom som voksen?
Ja, litt.
Hva med å prøve dansetimer for voksne av og til, da?
Noe som utelukkende får deg til å føle deg bra. Vil du glede eller grue deg til det?
Jeg ville ikke grue meg, nei.
Når det gjelder både kunstløp og turn for min del, så gleder jeg meg veldig.
Når jeg skal stille opp for andre klarer jeg ikke å bli den jeg vil være,
den sterke kilden til kjærlighet og omsorg jeg ønsker,
hvis jeg ikke har noe å glede meg til selv.
Når jeg ser gløden og energien din, vil jeg bare at du skal
gi plass til ditt indre barn.
Du har en gledesstrålende, spenstig sjel som trenger føde.
-Ja. -Det unner jeg deg. Bare nevner det.
OK.
Er det helt uaktuelt å gå på dansetimer én gang i måneden?
Nei, selvsagt ikke.
Alle fortjener vi å more oss med alle ulike ting som vi elsker,
det gjør oss til bedre mennesker.
Hun vil stå til tjeneste for lokalsamfunnet,
men har lov til å være glad i seg selv.
Fra denne tiden vi har fått tilbringe sammen
håper jeg at du tar med deg at du har lov til å ta deg egentid. Det er sunt.
Det røyk av egenpleietanken.
Den må ikke bli for tom, for da… Du vet…
Jeg kan ikke mye om biler og bensin.
Men egenpleietanken må ikke bli for tom.
Det er ikke egoistisk. Det er vakkert, men ikke så vakker som du er.
Og det får du se om tre, to, én.
Du visste at jeg kom til å gråte.
Det ser kjempebra ut.
Elsker du det? Se, så vakker du er.
Jeg er så glad i deg. Bare gå bort og se.
Ja.
-Har du hatt denne frisyren før? -Nei.
Høyet kommer til å falle rett av.
Ja. Du får verken høy eller møkk i de tuppene der. Ikke når vi passer på deg.
Akkurat nå fins det ingen Jamie utenfor Safe in Austin.
Hun må forstå hvor viktig det er å ta seg tid, slippe ut håret og føle seg bra.
Jeg vil finne noen plagg som gir deg følelsen av den dansejenta igjen.
-Vil du føle deg sånn igjen? -Ja, det vil jeg.
Jeg har funnet noe. Vi går for glitter og glamour.
-Jøss. -Jeg vet det.
Kan jeg få se hva du har på?
Kan du snu deg, så jeg ser rumpa? For den ser så bra ut!
Kroppen din er heftig! Kjempebra.
Jeg liker det. Jeg liker at det glitrer. Trives med dongeribukser.
-Jeg har savna høyhælte sko. -Og det kler du godt.
Jeg har nok savna det, ja. Føles godt å gå med det igjen.
Hun er feiende flott, og enda viktigere: Nå ser du at hun koser seg.
Kan jeg få se et lite dansetrinn?
Et dansetrinn?
Jeg ber vanligvis folk om å gi meg catwalk-gange.
-Skal jeg være en ballerina? -Bare litt. Snurr litt.
-En piruett med disse hælene? -Ja.
Føles det bra? Nå skal du føle deg enda bedre.
Kan jeg få se antrekket ditt?
-Ta-da! -Dette elsker jeg virkelig.
Jeg vet at det er mye ben.
Paljetter er kanskje ikke det jeg har brukt mest av før, altså.
Jeg lover å ikke fylle skapet ditt med glitter.
Resten av garderoben er nedtonet. Denne er mye.
Jeg ville at du skulle føle deg festlig, at du kjente på gleden.
Dette er veldig festlig.
Du gjør så mye fantastisk. Nå kan du kose deg litt.
Jeg kjenner deg godt nok til å vite at du kommer til å jobbe i garderoben.
Hvis å ta på deg denne er alt du gjør, for deg selv, og skriver i vei. Samme det.
Jeg vil bare at du skal ta på deg denne og kjenne på gleden du utstråler nå.
-Det får jeg til. -Nydelig, sterk positur.
Selv om det bare er et stjålent øyeblikk i skapet av og til, der hun føler seg vel,
så holder det i massevis.
Nydelig. Gå inn igjen, nå.
-Din tulling. -Takk.
DAG 4
EN NASJONS STORHET OG MORALSKE UTVIKLING KAN MÅLES
ETTER HVORDAN DE BEHANDLER DYRENE.
Hun er kjemperolig.
-Hva syns du om overraskelser? -Jeg…
Føles som et lurespørsmål. Jeg begynner å bli mistenksom.
Ikke vær mistenksom Ikke vær mistenksom
Du er ikke så mye på TikTok, du?
Vi har fiksa noe for Jamie.
-Vi gir henne fem minutter… -Til å handle som en gal.
Som Supermarket Sweeps, bare Queer Eye-utgaven.
-Jøss. -Klar, ferdig…
Gå!
Ta det! Bare ta det! Leker.
Det kan være dyrt å hjelpe dyra.
Slå deg løs på Petco og bruk penger!
Alt dere trenger.
Dette er til geitene, grisene og hestene.
-Vet ikke hva det er, men det er flott. -Jeg leverer det.
-Hva nå? -Det er mer her.
-Vi løper til… -Ta en fugl, Karamo!
-To og et halvt minutt igjen! -Herregud! Se på den sløyfa, da!
-Jeg løper om kapp med deg. -Hvor er vognene?
-Har alltid hatt lyst til dette i butikk. -Gjør det.
Jeg har alltid hatt lyst til det!
Vent! Jamie, det er 60 sekunder igjen!
-Ta denne. -Har den. Ja.
Når alle er med, kan drømmen skje. Kom hit!
-Åtte! Hva er dette? Sju! Seks! -Hvor er den andre vogna?
Fem! Fire! Tre! To! En!
Herlighet!
-Vi klarte det! -Vi klarte det!
-Fy farao. -Bra jobba, Roy.
-Fikk du med deg mye bra? -Det var helt vilt. Ja.
For det første er du nydelig. Det blir for meget. Se på deg, da.
Jeg skal lære deg tørrstyling. Jeg skal vise deg noen verktøy.
Høres det bra ut? Jeg slår ut det nyklipte, nydelige håret ditt.
Dette er en Brush Crush. Sett det før?
-Nei. -Brukes ikke i vått hår.
-OK. -Bare i tørt hår. Ikke vær for rask.
Er det ikke kult?
Nå skal jeg bare smette inn noen bølger her.
Det gir håret en stilig tekstur.
Hva blir den største forskjellen for deg i hverdagen med en fin, funksjonell gård?
Fôringen har mye å si. Den blir mye mer effektiv.
Vil det gi deg mer tid til deg selv?
-Ja. -Ja.
-Det antar jeg, ja. -Jeg elsker denne stilen på deg.
Kjempefin frisyre.
Ja, ta dette på leppene.
OK, frøken Jamie. Kom ut!
-Gurimalla! -Herlighet. Så praktfull du er!
Jeg ville ha litt country. Det skulle føles som Texas.
-Jeg får en "ta meg med, cowboy"-vibb. -Veldig stilig. Hvordan føler du deg?
Festlig.
-Skal vi se på låven? -Ille, altså.
Tiden er inne. Skal vi dra?
-Går det bra? -Jeg vil se en låve! Vis meg en låve!
-Besvimer du nå? -Jeg trenger en klem, tror jeg.
-Ok, vennen. -La oss se på låven!
La oss se på låven!
Hallo.
-Nå skjer det. Ikke spy, nå. -Nå skjer det.
Si ifra om du må spy. Da åpner vi vinduet.
Herregud.
-Nå kommer hun. -Er dere klare?
Fy søren! Herregud!
OK, jenta mi. Jeg støtter deg.
Hun ser fantastisk ut.
-Hold hånda mi. -OK.
-Tre, to, én. -To, én.
Velkommen hjem!
Herlighet. Så nydelig det er.
Hei, vennen min.
-Så nydelig du er. -Bra jobba.
-Takk, vennen. -Takk.
Hei, alle sammen. Hei.
-Er du klar til å gå inn i ditt nye hjem? -Gurimalla.
Gurimalla.
-Du store min. -Mannen som hjalp oss å få det til.
Hei, kjære.
Alle barna er inne…
-Det er praktfullt. -De venter på mamma.
Hei, vennen. La meg se.
Hei, dere! Hei, Starla!
Herregud. Det er det vakreste jeg noen gang har sett.
Se!
Det er Angel.
-Går det bra, vennen min? -Jepp.
Herregud. Det er så nydelig.
Du store min. Det er bare…
-Det er fantastisk. -Kom inn.
Her har vi Mable og Louis.
Først ville de ikke gå inn. Nå vil de ikke ut.
Det er ikke overraskende.
Her har vi bad. Vi har et sanitetsområde.
-En dyr fullblodshest verdig. -Nei.
De dyrene du redder, som virkelig trenger din hjelp.
La oss feste!
Hei.
-Så du jenta di der borte? -Å ja.
Det var vel ganske kult?
Hjernen din jobber alt med alt som skal skje her.
Alle barna jeg kan få inn hit samtidig og bare…
Det er fenomenalt. Jeg kan ikke… Jeg tenker så det knaker på alt vi kan gjøre.
Hei, Delilah. Tullingen min.
Du vil til mamma, du. Så fin du er.
-Milde måne. -Litt av en dag?
-Litt av ei uke. -Ja.
Hva føler du nå?
Det er det vakreste jeg har sett noen gang. Herlighet.
Dette er et viktig øyeblikk for deg. Det er du som har fått til alt dette.
Du står bak alt. Du fortjener å ta vare på deg selv.
Ja, det gjør jeg. Jeg er veldig takknemlig.
Du fikser det.
-Er det noen teknikk? -Bare ikke fall ned.
-Jeg er i et tre. Gurimalla. -Du er i et tre.
For en nydelig utsikt.
Ser du noe? På en måte. En nydelig låve.
Vi ser sola.
Dette er mitt løfte til deg.
For hver en tur jeg går med partner og hund
skal jeg finne et tre og tenke på deg.
-Kors på halsen. -Jeg elsker det.
Jeg har aldri møtt en som deg.
Det følte jeg umiddelbart da jeg kom hit.
Og absolutt alle som jeg snakker med,
sier at du har gitt dem følelsen av å ha et formål i livet.
Og det er det fineste, mest utrolige du kan gjøre for et annet menneske.
Bare ved å være deg selv og skape trygge omgivelser der de føler
kjærlighet, der de føler seg beskyttet og tatt vare på.
-Så det må du fortsette med. -Det skal jeg. Det lover jeg deg.
-I den vakre greia der. -Der, ja.
-Det er ikke til å tro. -Hvordan i helvete kommer vi oss ned?
Du burde gjøre det! Veldig fint.
Tusen, tusen takk. Det er så trist at dere skal dra.
-Vi er ikke langt unna. -Jeg bor jo her.
.Vi blir ikke borte for alltid. -Kan jeg gi deg en klem?
-Glad i deg. -Gruppeklem!
-Tusen takk. -Jeg er glad i deg.
Den stakkars dama var helt utslitt da vi kom hit.
Det er rart med det, men de som gir mest, glemmer av og til seg selv.
Men vi vet jo at vi må sette av tid til oss selv for å kunne gi noe til andre.
Å ja. Ja!
Hun har et fantastisk støtteapparat, som hun må benytte seg av.
La dem hjelpe henne mer.
Sørg for at hun tar vare på seg selv.
Denne uka har fått meg til å innse at det ikke handler om kjempemasse tid.
Jeg kan ta vare på meg selv innimellom, litt her og der.
Stig av ekspresstoget og klatre i et tre.
-Veldig glad i deg. -Glad i dere.
-Ha det. -Takk for alt sammen.
Takk. Ha det!
-Glad i dere! -Vær forsiktig. Ha det gøy!
Du bare… Ikke sett det i halsen.
Nå så jeg bra ut. Bare hyggelig.
Få den…
For trange strømpebukser. Kan ikke twerke.
Men hver gang man tror at man gjør…
Du glemte det.
Ingen dadler eller mandler, trodde ikke dere ville ha.
Antoni, si.
Jeg kan ta med tesalvie, da.
En av oss liker dyr. Den andre vil stikke av. Ikke sant?
Det er som når jeg er med venner og snakker for mye om hunden. Da går de.
-Den gikk i stykker! -Slapp av! Bare klips.
Yndlingshøna mi. Elsker blomkål.
Vi går den veien. Kom.
Nei.
OK.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen