SERIÁL NETFLIX
Chcete vědět, komu pomáháme?
- Jo. - Je to doktorka Jereka Thomasová.
- Doktorka? - Jo.
Je to doktorka.
Pojďte dál, je tu příjemně.
Spoluzaložila zdravotnickou školu
jménem Central Texas Allied Health Institute,
kde provozuje kliniku, která testuje a očkuje proti covidu.
- V první linii. - Supr.
Chápeš, ne?
- Těžko se to vyslovuje. - Že jo?
- Chrání děti, zlato. - Je skvělá.
Očkovat někoho, to je bum! A on: „Au. Bože.“
Ten rok byl náročný.
Otevřeli jsme kliniku a školu,
začali jsme pracovat a jsme v jednom kole.
Naše škola se obzvlášť soustředí na barevné studenty
a také na ty, kteří jsou pod federální hranicí chudoby.
Chceme být dostupní.
Nemyslím si, že ze školy musíte vyjít
s takovým dluhem, který vám sežere celý roční plat.
S dluhem se z chudoby nikdy nedostanou.
Největší radost mám z toho, že mi tu vycházejí diplomované děti
ze stejných podmínek, v jakých jsem vyrůstala i já.
Když viděla, jak covid-19 devastuje černou a latinskou komunitu,
rozhodla se otevřít i testovací kliniku
a dokázala si sehnat granty,
aby ji mohla otevřít uprostřed pandemie.
Vždycky jsem dělala maximum.
Mám neúnavnou povahu.
Jsem neúnavná.
Dr. Jereka nemá jen skvělou školu a kliniku,
ale je taky deset let vdaná.
Hezký.
Nominovali ji Ben a její obchodní partner Todd Hamilton.
Jereka je vášnivá osoba.
Má na mě velký vliv, podněcuje mě, abych v životě dělal víc.
Nejvíc na ní obdivuju její houževnatost.
Když něco chce, dostane to.
Našli jsme další federální grant. Včas.
Dobře.
Kruci.
V jednom kuse jí zvoní telefon.
Dobře.
Snažím se s ní být někdy i sám, ale…
To zní dobře. Jo.
Je to těžké, víte?
Ahoj, zlato.
Ahoj.
S nacpaným rozvrhem
má Jereka málokdy čas uvařit doma pro rodinu
a většinou se stavuje ve fast foodech.
Jsem lékařka, klidně budu jíst zdravě.
Ale musí to být dobré.
Jsem ženská z jihu.
Umím vařit, v kuchyni se vyznám.
Ale radši obětuju čas na jídlo
a místo toho trávím čas se synem.
Co jsi dnes dělal? Bavil ses se slečnou Vaughnovou?
Dobře.
Carter je jako hurikán, ztělesněná roztomilost
a stres dohromady.
Nejlepší hurikán, co jsem kdy zažila.
Haló?
Ano, to bych mohla.
Záleží jí na ostatních,
ale když se jim věnuje na 110 procent,
tak se už moc nestará o sebe.
Chci, aby si uvědomila, že všechno neleží jenom na ní.
Aby se spolehla na lidi, co sama vyučila, že pomůžou.
Pro tohle jsem se narodila,
ale neodsouvám kvůli tomu rodinu? Nejsou moje sny přehnané?
I přes svůj úspěch
si Jereka myslí, že musí dělat víc,
a žije v neustálém strachu, že zklame lidi, kteří ji potřebují.
Takže dáme Jerece trochu její vlastní medicíny.
Jo!
DEN PRVNÍ
MUSÍME SE VÍC SNAŽIT,
ABYCHOM MY SAMI BYLI VÝŠ NA SEZNAMU ÚKOLŮ.
- Ahoj. - Jsme tu.
Jo, testování zdarma, ať to vyjde, jen do toho.
Můžem?
Jdeme.
Až po tobě.
- Panebože. Páni! - Co se tu děje?
Říkal jsem, že přijedou.
Chceme se seznámit s dr. Jerekou.
Jasně, pojďte za mnou, kluci.
- Arterie probíhá tudy… - Hele.
Panebože!
Říkal jsem, že přijedou.
Jak máte, doktorko?
- Moc mě těší. - Rádi tě poznáváme.
Panebože.
- Jsi krásná. - Jsi nádherná!
- Jsme plně očkovaní. - Objetí!
- Těší mě. - Těší mě.
Sloužila jsi lidem odjakživa?
Táta měl rakovinu plic, bylo mi 16.
A viděla jsem dost nerovností.
Bylo málo lidí,
kteří vypadali jako já a pracovali ve zdravotnictví.
Takže to byla práce, kterou jsem chtěla dělat celý život.
Je pro mě důležité,
aby barevní lidé viděli, že se o ně můžou postarat jiní barevní.
- Jo. - Ano.
Amen.
- Kde to jsme? - V odpočívárně.
Mysleli jsme, že v kanceláři.
- Je. - Cítím se tu uvolněně.
- Cítím se tu… - Fakt?
- Jo. - Odpočívárna je trochu smutná.
Není vůbec útulná.
Není tam vůbec nic, z čeho byste si odpočinuli.
To je dvorek?
Jo, ale nevyužíváme ho.
Dali jsme to tu dokupy za dva týdny.
- Gratuluju. - Proto ta místnost tak vypadá.
Hele, je to dobrý.
Většinu peněz utratíme za pacienty, testování,
pomůcky pro pracovníky, atakdále.
Pomáháte komunitě.
- Jo. - Dává to smysl.
Tak jo, jdeme.
Ano!
- Ahoj, lidi! - Díky.
- Tohle? - Jo, a ty jdeš dopředu.
Jedem.
Nastup.
To je můj dům.
Tvůj kaktus zažil zimní bouři.
- Ale nakonec se vrátil k životu. - Snaží se.
Přežije všechno, jako v tom albu od Destiny's Child.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Ahoj.
Ahoj, Bene. Těší mě.
- Ahoj, zlato. - Ahoj, zlatíčko.
- Těší mě. - Máš krásný dům.
Cartere, ty máš krásné vlásky.
Chci se Carterovi líbit. Cartere.
- Jo? - Ne.
Dobrá práce.
Bylo to hezké?
Znovu, Cartere.
Jo.
Chápu to, jo?
Nejsem elitní sportovkyně, zlato.
Fajn, jdeme hledat věci.
Páni.
Tohle je pěkně uložené.
Tohle je horší.
Tvrdá podlaha na moje kolena, jsem starej.
Jak se nosí takový klobouk?
Krása. Podívej.
- Asi nevidíš… - Tři sestry.
Jéje.
Co…
Hele, maso v pytlíku.
Paní klobása.
Jereka je odvážná, ráda se nechá vidět a slyšet.
Zapamatujte si,
když uvidíte tričko s třpytivými kamínky,
odložte ho a běžte pryč.
Oblečení, co má ve skříni, je ale trochu…
A teď…
Ty se neboj.
Je to tvoje šatna, ne moje.
Já se mám bát.
Co se to děje?
To na podlaze byl projekt,
kdy jsem se chtěla vytřídit věci, co už nenosím.
- Aha. - A nevytřídila.
Tohle bych si představoval na tvojí mámě, ne na tobě.
Máma mi to dala.
Už rozumím.
Dobře. Některé věci mi ale dávají naději.
Třeba tohle mi připadá jako krok správným směrem,
ale i tak, co si o svém oblečení myslíš?
Většinou ho nakupuju na netu.
V obchodech ne.
- A pročpak? - Protože jsem trochu… silnější nahoře.
Máš malý prsa. Skoro jsem si jich nevšiml.
Tak to je fantastické.
- Seš jedinej na světě. - Jakou máš velikost?
Velkou. Jsou velký, asi tak, jasný?
A je pro mě těžký najít oblečení, co se mi líbí,
protože většina věcí pro vyvinutý ženy, co v obchodech vidím,
vypadá jako starý hadry pro starou bábu.
- Já vím. - Takže…
V čem se cítíš nejvíc sexy?
Nevím, jestli to ještě mám,
protože je to z doby, kdy jsme randili. To je dávno.
Počkat, jste spolu tak 15, 20 let, ne?
- Tohle mám, co jsme spolu. - Páni.
Proč jsi ji nominoval?
Hrozně pracuje a podle mě nechápe,
kolik toho dokázala a jak byla úspěšná.
Jsem smutný, že to nevidí.
Jo. Jak by sis svou ženu na konci týdne představoval?
Chci, aby se naučila lépe ovládat stres
a být k sobě laskavější.
Doufám, že si z toho odnese právě tohle.
Myslím, že tohle všechno dokážeme.
- Dobře. Mám z toho radost. - Myslím, že to zvládnem.
T-Rex.
- T-Rex. - Jé.
Odvedeš ji, než to vytřídím?
- My vlastně… - Co nejdál.
- Pití nebo svačinku na cestu. - Přineseš mi pití?
Jo. Přinesu vám svačinku a vaše cesta může začít.
A my se vydáme na cestu sem.
- Až přes práh. - Přes práh.
Tady se dějí kouzla. Tak co?
Jak se ráno připravuješ?
Moc se nemaluju.
Ale hodně času strávím zakrýváním vlasů.
Začaly mi vypadávat ve 24 letech.
- Dobře. - Takže nosím tohle.
Ale stárnu a v Texasu bývá vedro.
Jo, léto není legrace.
- Už mě to unavuje. - Jo.
Ukážeš mi své přirozené vlasy?
Bude to dobrý, královno.
- Hele… - Můžu si sáhnout?
- Jo. - Dobře.
Není to vůbec špatné.
Máš je dost dlouhé, kočko.
Vepředu jsou řídké.
Ale zas ne tak moc.
Máš krásnou hlavu plnou vlasů.
Nestarám se o ně, co mám Cartera.
Jsou různé důvody padání.
Někdy je to genetické,
ale taky nosit denně paruku
způsobuje hodně tahání a tření.
Ve své práci se prostě necítím ve svých přirozených vlasech dobře.
- Tohle… Promiň, můžu? - Jo. Jasně.
- Společnost chce tohle. Ne tohle. - Jo.
Tak to v černé kultuře a u černošek chodí.
Když jsem vyrůstala,
všechny ženský v rodině nosily paruky nebo si vlasy zakrývaly.
Snažila jsem se zbavit se…
- Eurocentrismu? - …nejistoty. Jo.
Černošky čelí tolika věcem, kterým v životě neporozumím.
Ale chci jí pomoct, aby se cítila krásná.
Jereka každý den bojuje za svou komunitu.
Zaslouží si být sebevědomá.
- Obejmi mě. Mám tě rád. - Díky.
Chceme…
- Vrátím si ji. - Dobře.
STÍN
Stín.
Co děláš s takovými rozkošnými mrňavými pomeranči?
Nakrájím si je a dávám do piva.
Myslel jsem, že z nich děláš zálivku.
- A ty je dáváš do piva. - Do piva.
- Neúnavně pracuješ… - V pátek večer.
…a tak máš nárok na pivko s pomerančem.
- Nikoho nesoudím. - Díky.
Jak vypadá běžná večeře v týdnu?
- V týdnu jíme venku. - Takže venku.
- Fast foody? - Klidně.
- Jo. - Chápu.
Se zdravým jídlem mám problém, protože nemám čas vařit,
ale taky chci, aby mi chutnalo.
Celý život na mě má velký vliv louisianský styl.
Když to nepálí, tak to nejím.
Vidíš? Ostrý koření.
Jo.
To je přímo z Louisiany.
Jo, to znám.
- Kreolské koření. - Kreolské.
Jídlo musí chutnat.
Tento týden ti bude jídlo chutnat.
Rozhodně.
Jinak to nebudu jíst.
To je mi jasný, že nebudeš.
- Vidím bylinky. Bylinková? - Jojo.
- A zeleninová. - Mám tykve a okurky.
Jo. Máš je na kapačkách?
Vlastně jo.
- Nedokážu je udržet živý. - Dobře.
Štve mě, že je musím pořád zalívat,
prostě na to nemám čas.
Proč vůbec zahradničíš?
Moje babička žila na farmě,
takže to mám od ní, hodně mě toho naučila.
- Mívali jsme broskvoň. - Jo.
A v létě jsme s bráchou sbírali pro babičku broskve.
A pak jsme je rozdávali po sousedech.
Broskvičky.
A pak jenom: „Proč jsme je všechny rozdali?“
A babi: „Musíš dávat víc, než si bereš.“
Víčko je černé.
Jo. A proč to má díry?
Když používáš koření,
vypadne jenom trošku, ale ne všechno.
Karamo.
Ahoj.
Bavte se.
- Jdu si to naplánovat. - Dobře.
- To jsou moji lidi. - Jsou to i moji lidi.
- Naši lidi. - Jo.
- Nebudu lhát, jsou naši. - Jo.
Hele, tenhle páreček…
Odhodlání v nejlepší formě.
Ale i když byli ve funkci, měli čas na rodinu.
- Byli spolu. - Jsem jako ona…
Jen tak říkám.
Jsem rád, že to tu máš, protože se mi lépe chápe,
kdo jsi a co je pro tebe důležité.
Pomáháš světu a já jsem za to jako černoch vděčný,
ale co vytvořilo člověka,
který pořád jen maká a jede dál?
Myslím, že to mám po tátovi.
Máma se u nás starala o domácnost,
ale táta byl pořád zaneprázdněný
v komunitě, sloužil a dělal takový věci.
- Je tu taky? - Jo.
Tohle je jediná fotka, co mi po něm zbyla.
Strašně si jí cením, protože víc od něj nemám.
Mám ty vzpomínky pořád u sebe.
Vím na sto procent, kdo jako vzdělaná černoška ve světě jsem,
a co chci dělat pomocí darů, které mi byly dány.
Jo. Jsou to dary.
Rozhodně.
V USA má doktorát méně než jedno procento černošek.
Cítím se privilegovaná, že jsem to já.
- Proto nechci selhat. - Jo.
Bojíš se selhání a nechceš selhat,
ale já nevím, jak vůbec úspěch měříš.
- Ve velkém ho znáš. - Jo.
Ale s malým úspěchem
ti musíme trochu pomoct.
- Jasně. Věř mi, jo? - Dobře.
- Můžeš mi věřit.
A Barracku Obamovi.
- Ahoj. - Ahoj.
- Čau. - To je kráska.
Tento týden
tě naučíme, jak se zbavit trochy té zátěže.
- Chceš to? - Jo. Podle mě to potřebuje.
Dobře, doktorko, teď se hodíte do klidu.
Ano!
CENTRÁLA ÚŽO PĚTKY
Dr. Jereka zjevně není zahálčivý typ,
takže pokud má pracovat doma, musí to tam být zcela klidné.
A rozhodně jí nestačí,
když udělám něco pro ni a její rodinu,
taky chce, abych udělal něco pro její kliniku, zaměstnance,
studenty a lidi, které má ráda.
Jereka se naučila, že musí nějak vypadat, aby ji brali vážně,
ale nechce se poddávat eurocentrickým ideálům krásy,
chce ukázat svoje přirozené vlasy, a to se mi líbí.
Mým cílem je, aby pochopila, že má krásné tělo,
a našla oblečení, které jí usnadní život
a bude se v něm cítit skvěle.
Chci Jerece ukázat, že může oslavit své jižanské kořeny,
aniž by strávila celý den v kuchyni.
Podle mě nechápe, jakou má cenu
a čeho všeho dosáhla.
Todde, tady Karamo.
Potřebuju, abys mi pomohl s něčím pro Jereku.
Ale i když máte spoustu práce,
musíte umět zpomalit a vidět to, co jste dokázali.
DEN DRUHÝ
PÉČE O SEBE NENÍ POŽITKÁŘSTVÍ, JE TO NUTNOST K PŘEŽITÍ…
Vítej v našem sídle.
Jereku jsem sem přivedl,
protože není moc obchodů, které nabízejí věci pro střední a větší ženy.
Nechtěl jsem dělat kompromisy jen proto, že nemá velikost nula.
Řekla jsi mi pár věcí, kvůli kterým se omezuješ v oblékání.
- Tyhle. - Tyhle dvě věci.
Jsou to dost velký věci.
A tak máme věci z ELOQUII, kde se specializují na větší velikosti,
ale líbí mi na nich, že jsou stejně styloví
jako kterákoliv jiná značka.
- Zkus si tohle. - Jo.
Jereka má krásnou postavu,
ale nepřipadá si sexy ani žádoucí.
Chci, aby se jí svůdnost vrátila do života.
Dám ti k tomu zlaté střevíce.
Bože, těch jsem si hned všimla.
Chci, aby si vyzkoušela věci, které by normálně nenosila.
- Jereko? - Ano?
- Otevřu, jo? - Jo.
To je nádhera.
Podívej se do zrcadla.
Líbí se mi ta barva.
Proporce?
Jo, vypadají mnohem líp.
Taky se cítím líp.
A je ti vidět pas.
Jo, ráda ho vidím. Dlouho jsem ho neviděla.
Přijde ti, že vidíš své bývalé já?
Jo. Trochu těžší, ale je to mé staré já.
Pár kilo navíc nevadí, pokud vypadají takhle dobře.
Můžou vypadat dobře.
Tak poslouchej.
Trvalo ti oblékání déle než u běžných věcí?
- Ne. - Takže s tím můžeme začít?
- Jo. - Skvěle.
Všiml jsem si, že jsem neslyšel tvůj telefon.
Vytáhneš ho?
Zavolej do práce a dej to nahlas, prosím.
- Chci se zeptat na dnešek. - Dobře.
Jestli to bez tebe zvládají.
Já… Hele,
zavolám svý asistentce Susie.
- Jo. - Haló?
Ahoj, tady Tan France.
Ahoj.
Jak to jde na klinice? Propadl se strop?
Zatím ne.
Jste tam bez Jereky v pohodě?
Jo, stýská se nám, ale klape to.
Díky moc, Susie. Díky za vaši práci.
- A… - No?
…kdyby byl problém, nevolejte jí.
Provedu. Jasný.
Tak jo, ahoj.
Vybudovala úžasnou komunitu,
ale rozšířit se dá jen tak,
že přenesete zodpovědnost na další,
kteří pomohou a dokážou nás vystřídat, když potřebujeme.
Líbí se ti boty?
Ano.
Na sukni je pěkný rozparek.
Ukazujem sexy nohy.
- Jo. - Klidně je předveď.
Chci ti ukázat, co můžeš změnit,
když chceš vypadat slušně v práci,
ale když jdeš večer s holkama, jenom si sundáš sako
a hned jsi v něčem pohodlnějším.
Díky.
Blůzka má zábavné rukávy.
Co myslíš?
Líbí se mi, jak to vypadá.
Cítíš se sexy?
- Jo. - Dobře.
Ukážu ti to.
Když uvolníš bok,
najednou se ze „zlato, jsem doma,“ stane „zlato, jsem doma“.
Je to snadné, stačí jeden pohyb…
- Hej. Neon, jdeme. - …a ukážeš křivky.
A jsme tu.
Myslím, že slyším Antoniho, ale chci mu ukázat, jak ti to sluší.
Chceš si to obléct zpátky…
- Ne, chci tohle. - Chceš se předvést. Fajn.
Dobře, pojď se mnou.
Ahoj.
- Krása! - Jo.
Jak se v tom cítíš? Líbí se mi ty boty.
Doktorko, smím říct, že jste moc sexy?
- Je to v pořádku? - Panebože.
Najednou jsi úplně jiná.
- Ano. - Nádhera.
Ještě jedna věc.
Jdeš do kuchyně s Antonim, převlíkneš se?
- Ano. - Potom přijď.
- Dobře. - Jo?
- Dobře. - Díky.
Co bude?
Budeme dělat zdravější verzi něčeho, co má ráda,
se spoustou koření.
Zaslouží si péči o sebe.
Dvě malé úpravy mohou časem na životě udělat velký rozdíl.
Vítej v naší kuchyni.
Páni. To jsou ale dobroty.
Že? Musím říct, že v Austinu se to těžko shání.
Pro toto jsem musel k vám, je to tvoje.
- To je od nás? - Je to od vás.
- Umyj si prosím ruce. - Jo.
- Pak začneme. - Dobře.
Kdy jsi naposledy vařila?
To zelí se šunkou, co bylo v lednici.
- To je moje práce. - Dobře, takže vaříváš.
Pořád říkám, že jsem jižanka a vařit umím.
Já vím, ale taky seš hrozně zaneprázdněná.
Slyšel jsem, jak málo času máš,
když chceš v týdnu něco připravit.
Jižanské vaření, stejně jako polské, je zdlouhavé.
Jo, trvá to dlouho.
Pořád sedíte a čekáte, až se něco zredukuje.
Jasně.
Tohle zabere 15 nebo 20 minut a máš navařeno pro rodinu.
Vypadá to skvěle.
- Dělá ti to radost? - Ano.
Uděláme jednoduché soté ze tvých oblíbených přísad,
ale trochu zdravější verzi.
- Dobře. - Dobře.
Máme uzenou klobásu,
kterou nakrájíš na tenké plátky.
Vše bude z jednoho hrnce.
Super. Nemusím umývat moc nádobí.
Taky to nemám rád.
- Dělejme to jednoduše. - Jo.
Dám tam trochu másla a olivového oleje.
Máslo dávám…
Promiň, jestli říkám věci, co už znáš.
To nevadí.
Když člověk učí, musí se i sám učit.
Ano.
Jde o to, že Jereka vařit umí.
Vaří dobře a ví, co má ráda.
Proto chci použít známé ingredience
a ukázat jí, že je lze použít i jinak.
Na krájení paprik nejsem zrovna odbornice.
Můžu ti t ukázat?
Jasně.
Jsem rád, že tě něco naučím, protože ty už jsi profík.
Já si je vždycky takhle položím,
třeba jako když loupeš pomeranč.
A tím všechna semínka…
Zůstanou pohromadě a nejsou všude.
Jo, snad. Přesně tak.
- Vařila jsi s rodiči? - S babičkou.
Co bylo tvoje oblíbené jídlo od ní?
Dělala dušenou hovězí oháňku se zelenými fazolkami
a k tomu 'rský brambory.
- 'Rský brambory? - Irský.
- Jo irský. - Ona říkala 'rský.
Měla čerstvý zelený fazolky a my je museli vyloupat.
Carter je na to dost starý.
- Jo. - že?
Jo, to může.
Je důležité, aby měl taky takové vzpomínky.
To bych moc ráda.
Je to realistické?
Jestli to dokážu, tak rozhodně ano.
Je to samozřejmě mnohem víc práce než si dojet do drive-through.
Ale taky můžeš přijít domů
a založit si s Carterem tradici,
prostě naházet to všechno na pánev.
Měla bych tomu věnovat stejně času a úsilí,
kolik věnuju jiným věcem v životě.
Jo.
Je to výzva, snažit se vysvětlit někomu, kdo dělá důležitou práci,
že potřebuje i čas pro sebe,
ale pokud si vytvoří vzpomínky na jídlo se synem
a bude s ním zkoušet nové věci, to se nedá ničím nahradit.
Krevety mají pokojovou teplotu
a koření na ně dávám předem.
Nechám to na tobě.
Ať vidím, kolik toho dáváš.
Ukaž mi to.
- Zas ne moc. - Dobře.
Dále kajenský pepř.
Perfektní.
Dáme je tam jako do hnízdečka.
Obrať je na druhou stranu.
Nádhera.
Teď do toho přidáme klobásu.
- Dobře. - A nakonec tam přidám citron.
A teď je potřeba seškrábnout všechny křupavé kousky z pánve.
Lehce to osolím. A je to hotové.
- Vypadá to fakt dobře. - Že jo?
Ochutnám.
To je dobrota.
Tohle považuju za zdravé jídlo.
Ale je lepší než z většiny fast foodů.
Začínám přemýšlet o tom, co je pro mě opravdu důležité.
Jsem dobrá kuchařka.
Jsi. Jsi výborná kuchařka.
Fakt.
DEN TŘETÍ
DOBŘÍ VŮDCI JSOU VŽDY PŘIPRAVENÍ, ALE NE VŽDY V PRVNÍ LINII.
- Jdeme pro kytky. - Jo.
Jo? Miluju to tvý nadšení.
To je rozkošný.
Zahrada si zaslouží trochu lásky.
Takže beru Jereku s Carterem do zahradnictví,
protože je chci naučit pár věci, aby to měli na zahradě jednodušší
a měli tam klid, ne práci.
Květiny lákají různé věci.
Některé rostliny přitahují kolibříky.
Jiné zase lákají motýly.
Když přidáš do zeleninové zahrady květiny,
pomůže to s opylováním,
protože květiny lákají i včely.
- Včely více opylují květiny. - Jo.
- Jsi rád na zahradě s mámou? - Jo.
Máma s tebou určitě taky.
- Jo. - Jo?
Zmínila ses, že u babičky jste hodně řešili broskve.
Napadá tě něco, co můžeme zasadit,
abychom tady toho chlapáka i něco naučili?
- Jo. - No… Jo.
Jo?
Asi rajčata, ale ta jsou snadná.
Vyrostou všude, takže…
Vždyť je to dobré, dělat i snadné věci.
Ty jsi…
- Mám ráda výzvy. - Jo.
- Miluju výzvy. - Ne všechno musí být výzva.
- Rajčata jsou snadná. - Ano.
Dej si občas pauzu.
Snažím se naučit něco nového, tak se snažím něco vymyslet.
Teď voda.
V Texasu je moc horko pro nadzemní zavlažování,
třeba zásobníky nebo rozprašovače. Voda se víc vypařuje.
Jasně.
Ale například zavlažovací hadici můžeš dát i pod zem,
a pak ji jednou za den zapneš nebo nastavíš časovač.
- A rostliny se zalejí. - Jo.
A když to pár dní neuděláš, nepřijdeš k mrtvé zahradě.
Tvoje zahrada teď vypadá jako operační sál.
To jo.
Na Halloween je to supr,
ale na každý den fakt ne.
Možná si neuvědomujete,
že v klidném prostředí dosáhnete lepších výsledků.
- Máš to? Ještě jeden. - Máš to, zlato?
Snad si Jereka uvědomí, že když nepečujete o sebe,
nemůžete pořád pečovat ani o ostatní.
Máme to? Dobře, máš vozík? Jdeme.
Máma ustoupí a nechá to udělat někoho jiného.
- Dobrá práce, učí se. - Co vy na to?
Něco ti povím. Rozhodla ses pomoct svojí komunitě,
založila jsi nejen školu, ale i kliniku,
oslovilas černé a latinské obyvatele, kteří tě potřebují, a pomáháš jim.
Zasloužíš si oslavu, ale musíš oslavovat i sama sebe.
Ale…
Já si sebe oslavuju, když konečně padnu do postele.
To je moje péče o sebe.
Tak hele…
- Nestačí to. - …když mě pozvou
na akci, kde se bude spát, tak to není oslava.
Dneska vezmu Jereku do její školy,
protože aby pochopila, jaký vliv na své okolí má,
musí se tam vrátit.
Asi se ptáš, proč jsem tě vzal do práce?
- Jo. - Tohle místo jsi založila.
A já ti tím chci dát příležitost,
abys pochopila, v čem všem světu pomáháš.
A taky ti dám vlastní školu.
- Karamova škola. - Přesně tak.
- Dám ti novou lekci. - Dobře.
Vezmi si to.
Zdravíme, doktorko, chceme vám poděkovat, že jste nám umožnila vzdělání
a získat práci ve zdravotnictví.
Byla to všeobjímající zkušenost.
Ahoj, doktorko, tady soudce z okresu Travis.
Jste hrdinka, kterou tu potřebujeme.
Je soucitná, dobrosrdečná a skvělá učitelka.
Jedna věc je mít šéfku,
ale druhá věc je mít šéfku,
kdy jste neskutečně rádi, že je součástí vašeho života.
Děkuju.
Tvůj synovec mi řekl: „Mami, chci dělat ve zdravotnictví jako teta.“
„Chci pomáhat lidem jako teta.“
Naše přátelství mi připomíná, jako když sedíš u krajnice,
kdy tě srazil opilec
a samozřejmě ti zavolám,
podívám se nahoru a ty jsi tam.
A já už tam nejsem sama. Ty jsi prostě taková.
Ohlédni se za tím, co všechno jsi dokázala.
Je to totiž neskutečné.
- Byla jsem jedna z prvních studentek. - Marcello.
Už jsme se devět let neviděly.
Byla jsi na mě přísná.
Chtěla jsem skončit, ale tys to nedovolila.
Věřila jsi mi, i když jsem si nevěřila ani já sama.
- Marcello. - Dalas mi potřebnou sebedůvěru.
A ještě něco.
Moje nejstarší dcera Dawn letos maturuje na střední.
A půjde na zdravotnickou školu,
protože jsem to studovala i já.
To je skvělé.
Jaký je to pocit slyšet tohle vše?
Vůbec nevím, jak jsi našel Marcellu.
Byla to moje první studentka.
Jo, viděl jsem.
Nedá se to popsat.
Ona neví, jak na mě zapůsobila.
Díky ní jsem pokračovala dál.
Jo.
Dělá to kvůli mně.
A co si z toho bereš?
Moje předsevzetí
má dalekosáhlejší následky, než jsem čekala.
Už to chápu. Už to vidím.
Je úžasné, jak daleko jsem došla.
Jo. A tys řekla, že oslavuješ spánkem.
Na své oslavě bys ale spát neměla.
Chci, aby sis řekla, že tohle oslavíš.
Podíváš se na lidi, které jsi ovlivnila, a řekneš si,
že jsi borka.
Jsem borka.
Díky moc.
Vážím si toho.
Díky.
Ahoj.
Jarede, vypadá to dobře.
Díky.
Jereka tráví spoustu času péčí o ostatní,
a já chci oživit nejen její zahradu,
ale i odpočívárnu
a dvorek pro zaměstnance a studenty.
a vytvořit si místo, kde si můžou odpočinout, zatímco pomáhají.
NA ČERNÝCH UMĚLCÍCH ZÁLEŽÍ
Těším se, až ti ten skvělý salon ukážu.
Vítej. Tady bude… Ahoj, Tiffany.
- Moc mě těší, vítej. - Jsme nadšení.
Jereka se chce vydat na cestu přirozených vlasů.
- Dobře, pojď sem. - Dobře.
Jsme ve skvělým salónu Damn, Glam!
Majitelé jsou černoši z Austinu.
Chci Jerece ukázat, že jsou tu lidi,
kteří jí s péčí o sebe pomůžou.
- Můžeme ti sundat paruku? - Jasně.
Jenom se jí dotknu.
- Prosím. - Bezva.
- Dobře. Vypadá skvěle. - Už jsme ji sundávali.
- Jsem v pohodě. - Ano, ale zeptám se tě.
Takže to chápu takhle.
Ve 24 letech jsi začala nosit paruku denně,
protože jsi začala šedivět. Takže sis dala paruku.
Taky jsem začala plešatět.
Jak stárneme, tak nám řídnou i vlasy, má to tak každý.
Ale to neznamená, že nemáš spoustu vlasů.
Ale pokožka hlavy bude šťastnější, když nebudeš nosit paruku denně.
Vlasy vypadají hodně namáhané.
Ale to, že je teď máš kratší,
neznamená, že nemůžou narůst.
V téhle zemi má dlouhou tradici diskriminace lidí,
kteří mají stejné vlasy jako Jereka,
a právě proto nosí Jereka radši paruku.
Máš dost vlasů, abys měla možnosti.
Jerece musí někdo ukázat, jak nechat své přirozené vlasy zazářit.
Páni.
To jsou vlásky.
Já se snad těšením pominu.
Děláš pro Austin nádherné věci,
jsi odvážná a já jsem šťastný, že tě Austin má.
Ale nemá to být výjimka.
Má to být norma.
Chovám se k lidem jako k lidem. Tak to má být.
Jo. Ano.
Za to bych ti zatleskala.
Víš, co mě napadlo?
Co kdyby ses stala senátorkou a udělala z toho normu?
No jo, ale ve funkci bych nemohla dělat svoji práci.
Tak to ale…
Slogan kampaně by mohl být „Černá excelence za Texas, 2024.“
A Jonathan pak vyskočí z dortu.
„Jereka do Senátu.“ Nevidíte to?
Ano. Senátorka, ale sexy.
Dám ti krásnou barvičku.
Je fajn se o sebe starat.
Nesmím vypadat, že se moc těším.
Senátorka Jereka nemá moc času,
ale má ho dost, aby skočila do salonu,
nechala si umýt a vyfoukat vlasy a udělat si 20 minut pro sebe.
Bože, já prostě nemůžu. To je boží.
Dámy, miluju vás. Bez vás bych to nedokázal.
- Připravená? - Dobře.
Fajn. Tři, dva, jedna…
Páni.
Hele, moje vlasy vypadají fakt dobře.
Nesliboval jsem toho moc.
- Já vím. - Věřila bys, jak jsi krásná?
No jo, takhle jsem už dlouho nevypadala.
Páni. Takhle jsem nevypadala asi nikdy.
Musím si na vlasy zírat, promiň.
- Za to se neomlouvej. - Bože.
Jsem z toho trochu mimo.
- Jako dobře? - Páni. Jo.
Nevěděla jsem, kolik vlasů mám, a jsem z toho v šoku.
A že vypadají dobře.
Tvrdě jsem pracovala a vůbec se o sebe nestarala.
Věděla jsem to.
Ale když to teď vidím,
říkám si, že v tom budu pokračovat.
Protože vypadám jinak.
Cítím se jinak.
- Díky moc. - Mám tě moc rád.
Díky.
DEN ČTVRTÝ
TY JSI TO NEJLEPŠÍ.
- To musí bejt těžký. - Položíme to.
- Už jsou tu. - Jo!
Připravená? Jsme na tvé ulici.
Mohli jsme vás přestěhovat, u Bobbyho nevíš.
- Stěhovat na dobrý místo. - Jo.
- Připravená? - Tři, dva, jedna.
Panebože!
- Panebože! - Jo.
DÍKY ČERNÝM ŽENÁM
Není to hezké?
- Líbí? - Jo!
To je krásná zelenina.
Já vím!
Zavlažování, zalévání.
A hele, broskvoň.
Odteď bydlím venku.
To je nádhera!
- Zenuj ve své zenové zahradě. - Jo.
A teď vzhlédni.
To si děláte srandu!
DÍKY
O něčem takovém se mi ani nesnilo.
Panebože.
Ta fotka…
To je to poslední, co od něj mám.
Dívá se a hlídá tě.
Já nemůžu…
Tohle by mě ani nenapadlo, lidi.
Ty fotky.
Tahle zeď ti bude připomínat,
že jsi mega úspěšná.
A že si zasloužíš oslavu.
Vítej.
- Vypadáš skvěle. - Líbí se mi vlasy.
Vypadají skvěle tak, jak jsou,
ale chci ti ukázat ještě rychlou úpravu.
Miluju tenhle produkt.
Je to noční sérum, ale co už?
Dáš si dvě pumpičky.
Začneš vzadu a pokračuješ směrem dopředu.
Jo. Směrem dopředu.
Výborně, kočko.
Kouzlo je v tom, že pokračuješ směrem, kterým jsi začala.
Vidíš, jak se to pomalu definuje?
Ještě trochu po stranách.
Přirozený účes, který je šik.
- Jo, vidím to. - Legrační, co?
- Cítíš se nádherná? - Jsem.
Objednal jsem si šest balíčků toho koření, co máš ráda.
- Bude mi tě připomínat. - Jupí.
Říkalas, že nesnášíš planý jídlo.
- Jo. - To je u zdravých jídel problém.
Hello Fresh ti poskytne jídlo…
- Páni. - …na rok.
Jsou skvělí v tom, že ti to doručí až před práh.
Nemusíš chodit do obchodu, což je…
Lidi jako ty nemají čas nakupovat.
Nesnášejí obchody.
Mění recepty každý týden,
nejdelší jsou na 40 minut, ale většina na 30 a míň,
a rozhodně můžeš zapojit i Cartera,
který může koukat, jak máma vaří.
- Moje nejlepší vzpomínky. - Fajn.
- Moc ti to přeju. Tak jo. - Mockrát díky.
- Ahoj. - Ahoj.
Chtěl jsem ti vytvořit takový šatník,
aby ses těšila na ranní oblékání.
Sofistikovaný, aby ses cítila
jako šéfka tohohle všeho.
S tím, co máš, a s těmihle vlasy,
si musíš hrát se šperky.
- Hraj si zase s oblečením. - Dobře.
- Páni. - Pojď dozadu.
- Páni. - Není to úžasné?
To jsem nečekal.
- Ta zahrada! - Ahoj.
- Páni. - Jo.
- Super! - Líbí?
- Jo. - Jo?
- Připravení? - Ano.
Fajn. Tak vylez, kočko.
Vypadám jako západoafrická královna?
Já to říkal, mamko!
No jo.
Jo.
Podívej na mamku, jak jí to sluší.
- Co říkáš? - Mamka je nádherná.
Jo, ostříhala jsem se.
Máš krásné vlasy.
- Páni. - Vypadá ohromně, že?
Líbí se mi, jak vypadá. A ty vlasy. To je nádhera.
Cartere, kouknem k mamce do práce?
- Jo. - Jdeme se podívat.
Dobře.
Jdeme.
NA ČERNÉM AUSTINU ZÁLEŽÍ
Jsme tady.
Chceš vidět novou odpočívárnu?
- Pojď dál, Cartere. - Běžte dál.
- Koukni na tohle. - Páni, koukni na to.
To je hotová lounge.
To je skvělé.
- Páni. - Panebože!
To je skvělé!
Panebože, Bobby!
Tohle je odpočívárna.
Jerečina odpočívárna.
- Páni. - Panebože.
Páni.
Udělalas skoro 13 000 testů.
Naočkovala jsi 3 000 lidí.
Studuje tu 125 studentů.
Úžasné, ne?
Jo.
A co venek?
- Jdeme. - Jo.
Nová venkovní odpočívárna.
- Jen běž. - To je ale krása.
Páni.
Díky!
Teď můžou lidi chodit ven.
To je skvělé.
Taky si to zaslouží.
Takové počty bys bez nich neměla.
- Jasně. - Jo.
Bylo by skvělé, kdybys to mohla oslavit s přáteli.
- Že jo? - Že jo?
Koukejte na ni!
Když Jereka uvidí místo, které založila,
a lidi, kteří ji milují a podporují, vzpomene si, že není sama.
Bez vás všech nepracuju.
Překonali jste moje očekávání,
a to lidi říkali, že to nedokážete.
Nejenže jste to dokázali, všem jste vytřeli zrak.
Jsem na vás pyšná a tohle místo je pro vás.
Ano!
- Hrdinko. - Tady, královno.
Já na Jerece obdivuju úplně všechno.
Je to úctyhodná žena.
Je motorem své komunity.
Jen jí někdo musí připomenout,
že i ona sama je stejně důležitá jako její práce.
Jsou nové?
- Jo. - Fakt?
Ano.
Všichni tu vědí, jak moc si to zaslouží.
Je to fajn, když vyhraje hrdina.
Pozvedněte sklenice.
Poznali jsme jednu z nejúžasnějších černošek vůbec,
jednu z nejúžasnějších lidských bytostí.
Nešlo tu o rozmazlování a lásku,
mluvili jsme i o oslavě tebe samé.
A vidíš, že jsi obklopená lidmi,
jsi světlem své rodiny a komunity,
ale musíme ti připomenout, aby nezapomínala oslavovat i sebe.
Amen?
Amen!
Na senátorku Jereku!
Na Jereku!
DÍKY JERECE A VŠEM, KDO SLOUŽILI
A BĚHEM PANDEMIE SE OBĚTOVALI PRO OSTATNÍ.
SOLNÝ TRIK
Pokud chcete rychle a levně pohnojit rostliny,
asi vás překvapí, že prostředek najdete pod umyvadlem.
Epsomská sůl je síran hořečnatý.
Pomůže rostlinám vstřebávat živiny.
Stačí zapracovat lžičku epsomské soli rovnou do půdy
nebo rozpustit další lžičku v šálku vody
a jemně poprášit listy.
Je to tak snadné.
Překlad titulků: Petra Babuláková