СЕРІАЛ NETFLIX
Ми поїхали з міста.
Це Каньйон-Лейк.
Ми вже за Остіном, у провінції.
Я навіть бачив кількох корів з величезними рогами.
Техаські лонґгорни.
Правду кажеш.
Це ще назва мережі м'ясних ресторанів.
І команди з американського футболу, здається?
Трактор!
ТЕХАС
КАНЬЙОН-ЛЕЙК
Цього тижня в нас Тодд Маддокс.
Тодду 67. Він з Каньйон-Лейк, Техас.
Гей, друже. Що поробляєш? Привітайся.
Він також власник і керівник каджунського ресторану «Плукіс»,
власного ресторану морської кухні східного Техасу.
Тодд з дружиною Джоді придбали будівлю 20 років тому.
Це типова каджунська кухня.
Люди приходять до нас як прості відвідувачі,
а йдуть уже нашими друзями.
-Антоні, ти колись їв варених раків? -Так, я люблю раків.
Вони солодкі й просто тануть, коли висмоктуєш мозок.
Його номінувала Кейсі, його дочка.
-Ага. -Спочатку приготую картоплю.
Щоб була на дні.
Добре.
Дитинство з мамою й татом у «Плукіс» було просто найкращим.
Тут завжди було стільки люду,
а ми всією сім'єю метушилися довкола,
сміялися й дивувалися, яке це божевілля.
І все досі так, але не зовсім.
Тут не вистачає сміху.
Коли Джоді не стало десять років тому, він зберіг оригінальний декор на її честь.
Відтоді мало що змінилось.
Якщо зняти якусь картину зі стіни,
то буде видно слід від того, скільки вона там провисіла.
Там напевно трохи понуро. 20 років без змін.
Ностальгія це одне, але часова капсула — зовсім інше.
Антоні, та тобі в проповідники треба!
-Хто це? -Хто там?
-Це Антоні! -Так тримати!
Так.
Тодд любить зручний одяг,
і його часто можна побачити за касою у в'єтнамках.
Я ношу в'єтнамки, шльопанці, шльопки чи як їх там ще називають.
Це я про взуття, якщо що.
Тодд носить довгий хвостик,
але Кейсі з любов'ю називає його лисим маллетом.
Це маллет для лисих.
Йому під кепку ніби щур заліз.
Він зовсім не доглядає за собою.
Я би вже мав вийти на пенсію,
але ресторан — це моє життя.
Йому треба допомогти знову зажити нормальним життям,
робити те, що приносить йому задоволення.
Аттикус у школі, а ти що?
Я дивлюся «Нетфлікс».
Дивлюся телевізор.
Він тільки те й робить, що сидить у ресторані,
оточений привидом мами.
Треба, щоб Феєрична п'ятірка приїхала, як мисливці на привидів…
Тату, я не хочу цього казати, але треба жити далі.
Час повернути йому трохи радості.
-Так! -Правда?
Наша місія — допомогти цьому милому вдівцю почати жити знову,
витягти його ресторан з минулого і зробити так, щоб Тодд загорівся!
Так!
ДЕНЬ 1
ПОРА ЛУЩИТИСЯ
ЗАЧИНЕНО ВІДЧИНЕНО
Ми в якійсь дірі.
Що це там далеко?
Бачу щось жовте або помаранчеве.
Це знак?
Та.
Це воно? «Плукіс»? Боже.
О Боже!
Беріть власні напої?
-Так. -І власного Боббі.
Приїхали.
Справжня техаска.
У дівчинки ковбойські чобітки!
-Привіт! Як ви? -Ви прекрасні.
-Добре! А ви? -Приємно!
-Я Кейсі. -Привіт, Кейсі!
Привіт. Я Джонатан. А ти?
Приємно познайомитися.
Це Аттикус і Ленні.
Тато всередині.
-Ходімо! -Ходімо, ковбої.
Тату! Я привела кількох друзів!
Привіт. О Боже!
-Це мій тато! -О Боже!
Тодд нагадує Санту-серфера,
який замість вугілля приносить дітям раків.
-Так мило! -Ну добре!
У «Плукіс» дуже…
я б сказав вінтажно, але мені подобається.
Освіжити його точно не завадить.
У «Плукіс» відчувається історія.
-Приємно познайомитися. -Тут так гарно пахне!
Ви щось готуєте? Так смачно пахне!
Дякую. Так, я дещо готую.
-Раки, кукурудза, картопля й креветки. -Так!
То тут ви й готуєте?
-А можна подивитися? -Так, звісно.
Цілий ресторан годуєте з такої кухоньки?
-Так! -Ого.
-А готуєте тільки ви? -Ні. Кейсі теж.
Це в нас сімейна традиція.
Це просто вода? Що там?
-І спеції. -Спеції.
Його вбрання мене трохи
турбує.
Якщо ви не в басейні, то потреби у в'єтнамках я не бачу,
тим паче, коли керуєте рестораном, готуєте їжу.
-Ми трохи роззирнемося. -Подивимося на все.
КАПТ ДЖЕЙ-ТІ
Що це?
Це… Що?
-Типу комп'ютер. -Карамо, не прикидайся таким молодим.
Я щойно порахував податки.
-Але це мило! -Ви рахуєте податки на цьому?
-Тепер це роблять програми. -Оце… Ні.
Ні. Програми такого не роблять.
Я записую замовлення.
У кінці місяця
я беру їх усі, додаю на цьому.
Є ліпший спосіб.
Ага.
Не хочу перебивати,
але мені так цікаво, що діється
під цією кепкою.
О,гляньте, яке гарненьке волосся.
Останнього разу мені трохи напартачили.
-Забагато зістригли. -У мене таке теж було.
Не хочу здатися жахливим,
але його скальп трохи нагадує шматочок пармезану.
Ми з Джоді ходили в подібні ресторани в Корпус-Крісті,
і обоє зіналися, що ходили туди ще з дитинства.
Вона сказала: «Я теж,
Колись я відкрию і собі такий». А я такий: «Звісно».
-Але тоді… -То була її мрія?
Ага. Так, то була ідея Джоді.
Ми хотіли зробити сімейний ресторан,
щоб «Плукіс» процвітав.
Вона знала, чого хотіла.
-Так. -Тут усе лишилося без змін.
Хочу подивитися ще.
Там собі зависає якийсь старий рак.
Вітаємо в «Плукіс». Я Теммі Ван Несс. Замовляйте.
Теммі, хочеш картоплі?
Боже, залюбки.
Скільки?
-П'ять раків. -Гаразд.
-Трохи крабів. -Так.
-І велике пиво, будь ласка. -Добре, хвилинку.
Так, Теммі. Обожнюю Теммі.
Тане, гляньмо, що надворі.
Ходи сюди, Танні.
Танні, у мене для тебе щось особливе.
О Боже, вони живі! Ні! Не треба!
Ні, будь ласка.
Це рак?
Рак.
Поняття не маю, де вони живуть.
-Візьми одного. Подолай свій страх. -Ні.
Мені подобається їхній смак.
Але справді не знав, які вони без панцира.
Раки дуже смачні.
Раки 101.
У них дуже багато різних назв.
Кожен сам обирає, як їх називати.
Раки — це прісноводні ракоподібні,
які нагадують маленьких, милих лобстерів.
Підійди сюди.
Не для мене, красно дякую.
Розкажіть мені про декор.
Ну, декор тут…
під старого серфера.
-Бо я і є старий серфер. -Чудово.
Коли я зайшов у «Плукіс», то одразу помітив,
що там повно крутих речей, але вони дуже застарілі.
Трохи гнітючі відчуття. Це ніби жити в минулому.
Це Джоді, так?
Так. Це моя Джоді.
Тут Джоді і я.
Тут усе має історію, викликає спогади.
Боббі, я дуже боюся змін.
Я не можу лишити Джоді в минулому,
а ти мені допоможеш.
А що б сказала про це Джоді?
Вона була не проти змін.
Навпаки була б тільки за.
Тому я довіряю все тобі.
-Ви згодні? Добре. -Згоден.
БУДЬ, ЯК УДОМА.
Вони були ідеальною парою.
Він завжди був веселим, хоч навіть не старався.
А вона завжди готова була природженю мамою
готова кожного обійняти.
Тому, коли її не стало, для нас усе змінилося.
Вона померла раптово?
Так, у неї в мозку була аневризма, про яку ми не знали,
і…
вона прийшла сюди годувати оленів, бо часто це робила.
І раптом вона зайшла всередину,
було гаряче, як сьогодні, і сказала:
«Так болить голова, нічого не бачу».
Швидка сюди вчасно не добереться, бо ми за містом,
тому ми поїхали самі.
Останнє, що вона мені сказала…
мені, було: «Не зачиняй ресторан, Кейсі,
і піклуйся про тата».
Тому відтоді я дуже стараюся це робити,
але одній мені важко.
-Те саме вона сказала батьку? -Так.
Він мав друзів, чимось займався,
а зараз лише я, діти й це місце.
О Боже.
Обережно.
ВІДЧИНЕНО
-Що робите? -Хотів дещо спробувати.
Принеси паперу.
-Ідеально. -Зроблю тобі зараз…
-Чекай, що? -Ага.
-Коктейльний соус і хрін. -І хрін.
-Я думав, це гірчиця, але ні. -Масло.
Гляньте, які багряні раки.
Вау.
Неймовірно.
Меню не змінювалося 20 років?
А є в меню якісь страви, які, на вашу думку,
не дуже популярні, які треба вдосконалити?
Кейсі дуже не любить моє ґамбо.
У ґамбо головне це овочі.
Треба приправи.
У ньому нема любові.
-Нема душі. -Так!
Я на кухні вже довше, ніж він.
Якщо я буду на кухні, то чому не можу її причепурити?
Причепурити?
Ну, коли йдеш до церкви,
то чепуришся, вдягаєш найкраще.
Так! У недільне вбрання.
Причепурити їжу — це зробити її апетитнішою,
я знаю, що це нелегко,
але він не розуміє, що я роблю це більше для себе.
-За тобою майбутнє. -Отож.
-Йому треба навчитися тобі довіряти. -От власне!
Ви не стриглися роками?
Майже десять років.
Після смерті Джоді я перестав його обрізати.
А ви почуваєтеся собою з цими бородою й волоссям?
Ні, я постійно думаю: «Що за дурний Санта?»
-Розумієш? -Ви не дурний. Ви чудовий.
Гляньте тільки на цього безбородого чоловіка.
Коли ви востаннє почувалися привабливим, впевненим у своєму вигляді?
Давненько вже.
-Справді? -Так.
Таке горе ніколи не зникає повністю.
З часом просто вчишся з ним жити,
і його волосся — це теж симптом.
Десь там ховається справжній красень і він дуже хоче на волю.
Це правда — в мене аж акцент з'явився.
Я бачу тут вудки, дошки для серфінгу.
Тут така дуже пляжна, водна атмосфера.
Що робить вас щасливим?
Онуки. Вони моє життя.
-Вони моя любов і мій скарб. -Так.
А як щодо решти вашого життя?
Бо це ж іще не кінець.
Я вже про це не думаю.
Джоді була моєю половинкою.
Тоді було з ким це життя ділити.
Так.
Мені цього не вистачає.
Але коли стається щось погане, то я не зациклююся.
Трошки вас виправлю.
Ви зациклюєтеся і не можете рухатися далі.
Бо я вже десять років живу з болем.
І вона ніколи не повернеться.
Просто в моєму віці люди до такого звикають.
Тому існувати дуже легко,
а от жити надто важко.
Тодде, а що скажете про те,
що ви зараз востаннє бачите «Плукіс» у теперішньому вигляді?
У мене змішані емоції,
але я готовий перегорнути новий аркуш з вашою допомогою.
-Так. -І Кейсі.
Добре роздивіться востаннє.
-СВІТЛОЇ ПАМ'ЯТІ ДЖОДІ ПРАЙС
ШТАБ ФЕЄРИЧНОЇ П'ЯТІРКИ ОСТІН, ТЕХАС
Змінити вигляд — не означає забути про Джоді.
Не означає викинути її зі свого серця.
Тому я з нетерпінням чекаю на Тодда,
щоб зняти з нього цей тягар, показати йому інший шлях.
Я хочу повернути Тодда до життя за допомогою гардеробу.
Нагадати йому, чому він доглядав за собою раніше
і що його одяг допоможе йому рухатися далі й відкритися для світу.
Тодд і Джоді відкрили «Плукіс» 20 років тому,
бо хотіли мати сімейну справу.
І зробили це успішно, заклад вижив.
А ми просто допоможемо йому прожити ще довше.
Життя Тодда стало суцільною рутиною, і це проблема.
Якщо в тілі лишилося ще хоч трохи духу —
життя триває, і можна робити те, що любиш.
Необов'язково жити в минулому, щоб плекати дух Джоді.
Я хочу залишити якийсь гарний куточок на пам'ять про Джоді,
але не робити її головною темою всього ресторану.
Хочу, щоб там було щось для соцмереж,
щоб усі робили фото щоразу, як туди ходитимуть.
Рак на серферній дошці?
І щоб у цьому місці Тодд і його сім'я змогли жити далі.
ДЕНЬ 2
НУМО ЧЕПУРИТИСЯ!
-Після вас. -Дякую.
«СОЛТ-ТРЕЙДЕРС»
Коктейльний соус, хрін і масло?
-Бачу, ти трохи його покращив. -Вкраду його собі.
Кейсі показала відгуки.
У вас золота зірка майже під кожною стравою,
крім ґамбо.
Ви любите ґамбо.
-Кейсі, як не дивно… -Ненавидить його.
Я хотів сказати, що в неї інша думка з цього приводу.
-Але ви говорите прямо. -Бо так і є.
Зміни — це неабищо, особливо, якщо однаково робити одне й теж.
-Так. -І постійно.
Але це сімейний бізнес, а не тільки ваш.
-Так. -Так? Це важливо для Кейсі.
-І це її теж стосується. -Так.
Ми хочемо її підтримати, щоб вона не почувалася зайвою.
Звичайно.
Не мені — напівполяку, напівканадцю з Нью-Йорка —
вчити вас, як готувати ґамбо. Це якось неправильно.
Але я маю кілька цікавинок, які додаю до свого,
тому візьміть, що вам подобається, а що ні — облиште.
-Згода? -Так.
-Чудово! -Згода є згода.
Ідеально.
Так. Отже, основою будь-якого ґамбо є ру.
Ру — це суміш жиру, зазвичай масла, і борошна.
Його використовують, щоб згущувати соуси, супи й бульйони.
Темне ру має глибший смак, ніж світле.
Чудове для ґамбо.
Якщо ви в ресторані,
то темне ру досить довго готувати.
-Так? -Так.
Ось чудовий трюк.
Раз на тиждень можна випікати борошно на великій формі,
і тоді у вас уже буде запечена мука,
тому ру готуватиметься швидше.
І колір буде насичено-темний.
Отже, додаємо борошно, тоді трохи масла.
Змішуємо.
На іншій пательні ковбаски андуїль.
До легкої скоринки.
Наше ру вже темне й готове.
А отут у нас Свята Трійця, так?
-Цибуля, зелений перець і селера. -Так.
Не знаю, чи це тут доречно, але Кейсі хотіла все причепурити.
-Так. -Свята Трійця нам допоможе.
Тепер окра.
Якщо її трохи підсушити, вона не буде такою слизькою.
Добре. Я не знав.
Ви додаєте помідори й зелений чилі?
-Так. -Ви готуєте зовсім інакше чи ні?
Трохи.
Деякі поради я вже собі запримітив.
Добре. Цікаво, що про них скаже Кейсі.
О так.
Тепер додаємо окру.
Мабуть, непросто… Ви керували «Плукіс» стільки часу.
Чи готові ви передати вуздечку Кейсі?
Ми з Джоді хотіли цього, коли починали,
щоб справу продовжив хтось із нашої родини.
Кейсі, схоже, теж цього хоче.
-Так. -Вона дуже любить ресторан.
Так.
У сімейній справі це дуже добре.
Тепер повільно додавайте курячий бульйон.
І приправи. Які ви додаєте приправи?
Сіль, перець, каєнський перець.
А як вам ось така суміш спецій?
Не пробував ще такої. У мене є інший крок у рецепті.
Добре. Спробуймо, може, сподобається.
Гаразд.
Зміни можуть бути страшними, бо ніколи не знаєш, що буде далі.
Стільки кольорів.
Так. Чудово.
Змінивши щось таке просте, як один рецепт, розумієш, що це не так страшно.
А кукурудзу додаєте?
-Ні. -Кейсі любить кукурудзу.
Вона хотіла додати її.
Тоді додамо.
-Ми ж пробуємо щось нове і… -Саме так.
Небажання Тодда змінювати ґамбо
ніби символізує його опір змінам і неохоту рухатися далі.
Бо так він розуміє, що частина ресторану таки належить Кейсі.
І нарешті трохи приправи філе. Вона…
Вона згущує.
Згущує, але вона місцева. Дуже північноамериканська.
І справді чудово згущує.
-Готові скуштувати? -Ще б пак.
Це ваше ґамбо. Соліть і перчіть, скільки вважаєте за потрібне.
Трохи рису.
Дякую.
-Щоб твою бабусю ляснуло. -Щоб мою…
Гадаю, у Техасі це такий комплімент.
І я його прийму.
А тепер чесно. Ваше ґамбо чимось краще за це?
Ні. Це як небо і земля. Це небагато смачніше.
-Звучить як тост. -Будьмо.
ДЕНЬ 3
ЧОБОТИ НА НОГИ І ВПЕРЕД
ОСТІН
Ви вже тут бували?
-Ні. -О, це добре.
-Я люблю сюрпризи. -Добре. Дуже добре.
Чоботи — це не так погано.
У мене є план, сподіваюся, вам сподобається.
Так.
Зміни будуть кардинальні.
Мінятимемо гардероб цілком.
У вас були ковбойські чоботи?
Так, колись були.
То чому завжди ходите в шльопках?
Зручно, легко.
-Взув і все. -Ага.
Спочатку прикриємо ці ноги.
Я скажу вам зараз щось дуже неприємне.
Ваші пальці не готові до в'єтнамок.
-Я розумію. -Просто не готові.
-Так. -Так, не готові.
Якщо ми хочемо час від часу витягувати вас з роботи,
треба підібрати вам щось, у чому вам буде дуже добре.
-Бо в них ви точно не привабливий. -Так.
Які подобаються?
Ось ці.
Я хотів обрати дуже схожі.
Я хотів щось просте й коричневе.
А можете пройтися ковбойською ходою?
Показуйте.
Ви можете краще.
До подіуму він точно не готовий.
Доведеться попрацювати.
-Як вам? -Треба тісніші.
-Без питань. -На пів розміру.
Але вигляд розкішний.
Чудово пасуватиме до джинсів. Матимете солідний вигляд.
-Беремо? -Думаю, так.
Уперед.
Упродовж дня ми наростимо
впевненість, збудження, радість.
Наступна зупинка: одяг.
-Йдемо сюди. -Добре.
Упевнений, ми знайдемо щось, що підкреслить характер Тодда
без зайвого епатажу чи деталей.
Впало щось в око?
-Синя сорочка. -Оце так несподіванка.
Вона дуже схожа на ту, що ви маєте на собі зараз, тільки блідіша.
Взагалі, я люблю гавайський принт.
У вас грайливе ставлення до одягу.
Бо я хочу це показати.
Так, але!
Я хочу підшукати щось витонченіше,
показати вам інші опції, не лише гавайське.
-Ну що? -Добре.
Для роботи я б порадив вам
трішки соліднішу версію в'єтнамок.
У мене була пара таких, коли я зустрів Джоді. Вони їй подобались.
А що б Джоді сказала на все це?
Вона була б тільки за.
-Так. -Хотіла б, щоб я жив далі.
Так, вам ж лише 67.
Ага.
Сподіваюся, у вас ще багато років попереду.
І життям треба насолоджуватися.
Саме так.
А для цього треба подобатися собі,
полюбити своє відображення в дзеркалі.
Так, собі теж треба подобатися.
-Так. Добре. -Ага.
-Виходьте, показуйтеся. -Звісно.
Уже ліпше.
Що ви думаєте?
Мені подобається.
Добре.
Кольори, смужки.
Я б таке носив.
-Тішуся. -І добре почувався б.
Пошиємо на замовлення.
Бо ця сорочка трохи задовга,
а надто довгий одяг робить вас нижчим візуально.
З цього боку ви тепер…
Ноги здаються довшими.
-Розумієте, про що я? -Так. Мені подобається.
Так.
Це сорочка такого самого стилю. Її називають кубинською.
Але замість принту маємо текстуру.
Мій друг Хуан такі носив.
-Справді? -Так.
І як вони вам?
Круті.
З чоботами круто.
Воно все пасує до чобіт.
-Дуже гарно. -Чудовий вигляд.
-І відчуття чудові. -Добре.
Нарешті він трохи пробудися.
Кейсі мені ще дещо підказала. Ви носите окуляри? Вони вам потрібні?
Не ношу. Але вони мені потрібні.
Тоді підемо по окуляри.
Чи хочу я зробити з Тодда героя фільму «Красуня»?
Ходити з ним по магазинах з торбинками?
Авжеж.
-Готові міряти окуляри? -Готовий.
Це окуляри для зору.
І це мій улюблений варіант.
Добре бачите?
-Так. -Добре.
-Спершу трохи розмито. -Так.
Але потім звикаєш. Ніби п'яний.
Робиш отак, і все навколо ніби пливе.
Я в них як професор з університету.
-Так. -Фантастичний вигляд.
Згоден.
Ці теж для зору.
О так.
А він нічого.
Ще б пак.
Думаю, я готовий.
-Ти справді мені допомагаєш. -Добре.
Він теж вам допоможе.
-Це Карамо. -Привіт! Карамо!
У вас такий крутий вигляд!
Так швидко! О Боже.
Дивовижно. Можете покрутитися?
Звичайно.
-Добре. -Ви знаєте, хто такий «зедді»?
Я знаю: «Хто твій татко?»
-Зедді. -Це сексуальніша версія татка.
-Зрозумів. -Так.
Гей, зедді.
Коли не така похмура погода, це озеро
має дуже красивий синій відтінок.
Тодд сильно тримається за те, що вони робили з Джоді вдвох
і забуває, хто він сам по собі.
А він ходив колись на серфінг, гуляв з друзями.
Він досі десь є всередині, і пора його звільнити.
Знаю, ви любите воду.
І любите рибалити. Ми могли б спробувати разом.
Але я зовсім не вмію ловити рибу.
Тут ми помінялися ролями,
і вже гетеро вчив ґея, бо кажу вам: якби напали зомбі,
і я мав би рибалити, щоб вижити,
Браун довго не прожив би.
Допоможіть мені.
Добре. Клади великий палець на волосінь.
-А, на волосінь. -На волосінь.
Коли доходиш сюди,
відпускаєш, і воно розкручується.
Добре.
-Он воно що! -Ось так. Правильно.
-А можна сидіти й рибалити? -Так.
Мені подобається.
-Дякую, що навчили. -Прошу.
Я вас сюди привів, бо жити означає щодня виходити й щось робити.
Так.
Ви самі сказали, що існувати легше, ніж жити.
-Так. -Яким було ваше життя з Джоді?
Чим ви займалися? Як розважалися?
Часто ми просто каталися машиною, і я такий питав:
«А куди ми їдемо?» «Не знаю».
«Ти тут уже їздив?»
«Ні». «То подивимось, куди заїдемо».
-Просто заради пригоди. -Так.
Бо ніколи не знаєш, де опинишся.
Удома точно пригод не буває.
-Розумієш? -Так.
А саме це вий робите.
Так.
-Бо в мене вже нема партнерки. -Так.
-Нема моєї подруги. -Так.
Цього липня буде вже десять років.
Для декого це чимало.
А для мене — ніби вчора.
Так.
Люди думають, що від горя
можна оговтатись за одну ніч,
що коли минув рік-два, то все вже має бути добре.
Але для того, хто це горе відчуває, усе ніби вчора.
Так.
Я знаю, може,
якби я знайшов іншу Джоді,
іншу
людину, яка для мене все…
Так.
-Стало б набагато легше. -Так.
Але для мене це ніби зрадити Джоді.
Я вас зовсім не підганяю.
Головне зробити перший крок, знову почати жити.
Усе по черзі.
Для початку знайдіть час на себе.
Проведіть його без дочки.
Так. Погоджуюсь.
Як часто ви взагалі пробуєте завести нову дружбу чи відновити стару?
Дуже рідко.
І це Джоді завжди витягала мене з дому.
-«Живи!» -Так.
«Що з тобою таке, Тодде?» Розумієш?
Вона хотіла дечого.
-Не зачиняти «Плукіс». -Так.
А ви думали колись, що таким чином її вшанували?
Ви самі сказали, що вона витягла б вас із дому.
-О так. -Ви можете її вшановувати.
Але треба жити далі.
Тодд має зрозуміти, що йому не треба жити в минулому.
Що він може бути вдячним за старі спогади,
але водночас створювати нові з друзями й родиною,
які його люблять і досі поряд.
Бабуся колись казала мені: «Поламані олівці все одно малюють».
Гарні слова.
І мені здається, що втрата вашої половинки хоч і завдала вам болю,
у вас усе одно ще стільки життя й кольору.
Не ховайте їх.
-Я ще можу малювати. -Можете.
Можете малювати.
Можна приєднатися?
Знайомий голос?
Я запросив кількох ваших друзів.
Що це робиться?
Як справи, Тодде?
-Привіт! -Як там?
Хтось сказав, що це гарне місце для риболовлі.
Щось зловили?
Самі каменюки.
Каменюки?
Так радісно бачити Тодда з друзями.
-Більше часу проводьте з хлопцями. -І вилазь трохи з ресторану.
-Вилазь з ресторану. -Так.
Я вже піду, а ви тут розважайтеся.
-Усе добре? -Усе чудово.
Добре. Це найголовінше.
Цього йому й бракувало. Випити пива,
посидіти біля води, насолодитися життям.
А тепер треба набратися терпцю.
Він застряг у тій самій рутині,
але це позаду.
Тодде, що робитимеш решту тижня?
ДЕНЬ 4
ЩО ТЕПЕР СКАЖЕТЕ?
Дуже добре, Ґарретте.
«Плукіс» — як Тодд.
Основа хороша, але є проблеми з фасадом.
Тож ми трохи його підчистимо.
Дуже добре.
«ОЛД СОУЛ»
-Дякую. -Так.
-Привіт! -Привіт. Як справи?
-Раді вас бачити! -Як ви тут?
-Це Тодд. Тодде, це Едґар. -Приємно.
Він нам сьогодні допоможе. Він справжній майстер.
Можна нам заходити?
-Так. -Дякую!
Добренько.
Тодде, ви відрощуєте волосся десь із 2012.
Уже двох президентів змінили, тому ми теж хочемо змін.
А я бачу дуже красивого чоловіка, який хоче на волю.
Хоче почати новий розділ у житті.
Тоддове волосся — щось типу міража.
Вам здається, що ви бачите волохату оазу, але це омана.
Там залисина.
І це чудово — що б не робило вас упевненим.
Але Тодд не відчуває впевненості.
Тому настав час позбутися волосся.
Як казала Елізабет Воррен: «Нам потрібні зміни під нуль!»
Хочу зробити з вас сексуального зедді.
Я вивчив це слово вчора.
-Справді? -Ага.
-То я не перший. -Так, то був Карамо.
А ви б не хотіли дуже вкоротити бороду?
Взагалі-то, я готовий зголити її цілком.
Зняти ми можемо, але не додати.
Розумієте? Подивимось.
Але спочатку волосся.
Готові його вкоротити?
Це великий крок.
Це серйозна трансформація.
Це такий собі прояв горя, втрати,
а ми хочемо почати новий розділ у житті.
-Готові? -Я вам вірю.
Воно досі…
-Джонатане, це просто волосся. -Так.
-Якщо захочу, відрощу знов. -Так і зробите.
Ми готові.
У мене такий підхід:
якщо хтось може краще — я не проти.
З Едґаром усе саме так.
Тому я тут для моральної підтримки. Але можна я…
-Звісно. -Точно?
Три, два, один.
Па-па.
Бувай, друзяко.
А можете повільно потрусити волоссям?
Я вже його не маю.
Та маєте! Ще й яке!
Ого!
Ну, до роботи.
Бувай, шевелюро.
А тепер підстрижемо бороду.
Ви мені зараз нагадуєте Девіда Леттермана.
Так! Мені подобається.
Так!
Мені справді дуже подобається,
але подивіться самі.
Така форма бороди підкреслює вашу міцну щелепу.
Ви ще так її не стригли.
Ага… Але краще хай її не буде зовсім.
Головне, щоб ви почувалися впевнено.
Я не проти. Знімемо її.
Так!
Щоб мене! Маєте дивовижний вигляд. Сподіваюсь, вам сподобається.
Готові до нового себе?
Ні.
-Пізно. Готові? -Добре.
Три, два, один.
Підійдіть, подивіться.
Хотів трохи довше.
Великі зовнішні зміни можуть бути страшними.
Вигляд сильного чоловіка, який нічого не приховує.
Треба буде звикнути.
-Це величезна зміна. -Так.
Як на мене, то Тодд зробив тільки перший крок.
Він дозволив собі змінювати щось у житті,
в бізнесі.
І він точно робить якісь висновки.
Є ще дещо. Сьогодні ви ночуватимете в президентському номері…
-Ого. -…у готелі.
О Боже.
Щоб могли відпочити, прийняти ванну,
подбати про себе.
ДЕНЬ 5
ХТО ТВІЙ ТАТКО?
«ФЕРМОНТ»
Ходімо.
Відчини двері.
Обслуговування!
-Іду. -Що це в тебе за акцент?
-Я не… -Ми не німці.
-Привіт! -Привіт!
-Як ви? -Добре.
Розкішний номер!
-Привіт. -Знаю.
Ого! Нічого собі!
-Ви в цьому номері точно як президент. -Привіт, Тодде.
Вас узагалі не впізнати.
-Дайте на вас подивитися. -Глянь, яка в нього шкіра.
Добре. Будемо готуватися?
Ну тут і баньйо!
Це «ванна» іспанською.
Я приніс те, чим ми вже користувалися вчора.
Маю ще отакі штуки.
Холод дуже добре оживляє шкіру.
-Не зупиняйтеся. -Я вчора прогулявся.
Вам робили компліменти?
Так.
-А що казали? -Просто що я красень.
Серйозно?
О Боже.
О так.
Після очищення і масажерів беремо тонер.
Нанесіть на лице й шию.
А ввечері я б радив вам
прийти додому, вмити обличчя і що?
-Нанести це. -А що це таке?
-Сироватка. -Ні, це тонер.
-Тонер. -Тонер. Повторіть ще раз.
-Тонер. -Тонер.
Так. Добре.
-Тонер. -Так.
Ну все, ви готові до виходу!
Тільки гляньте!
Це точно новий я.
Я хотів, щоб ви мали сорочку з принтом,
на якій був би ваш бренд.
Я в захваті!
А це для Аттикуса!
Ого!
-Це так мило! -Дуже мило!
У вас у всіх тепер є уніформа.
Це просто… Вау.
Хочу, щоб у вас був вибір.
Замість скажених принтів тут текстура.
І колір.
І колір. Вам це підходить?
-Так. -Добре.
-Досить розмов. Поміряєте? -Звісно.
Добре, Тодде.
-Так. -Виходьте.
Маєте крутезний вигляд. Це вже точно.
Почуваюся крутезно.
-Джонатане. Ходи сюди на секунду. -Так, Танні?
-Подивись. -О Боже!
-А тепер… -Майже, але я Тодд.
-О Боже. -Ну що, виходимо?
Зараз буде!
Я такий схвильований!
Я готовий вас побачити, зедді!
Зедді тут.
-О, я… -Привіт!
Гляньте на це обличчя!
Ви просто красень.
Щоб мою бабусю ляснуло, Тодд крутий.
Хіба не чудовий?
-Ніби зовсім інша людина! -Як нова копійка!
Я вже заговорив техаським акцентом, як рідним.
-Точно. -Дайте на вас подивитися.
Прекрасний вигляд! Боже!
Не можу повірити.
Готові побачити?
Нічого собі.
Ви знущаєтесь?
Саме такої реакції я й хотів.
Оце так.
О Боже.
О Боже!
-Оце я розумію. -Вау.
Гляньте на фото.
Ого.
Джоді, моя любов.
Так круто!
Вау!
Що думаєте? Круто, га?
-Дуже круто! Я в захваті! -Це головний куток.
Так!
-Ти молодець! -Я забрав сітки.
-Але вкрив стелю очеретом. -Ага.
Я трохи боявся, що він викине Джоді або якось її замінить.
Але це…
Я такого й уявити собі не міг.
Ти подарував мені новий, неймовірний ресторан.
Ура!
-Дякую. -Такий наш Боббі!
Так.
-Я радий. -Слухайте!
Хоідмо зважимо щось на новій вазі.
-Оце так. -Ось ваша дошка.
Я хотів створити легку, пляжну атмосферу з білим,
але лишити темне знизу.
Бо це ж ресторан: люди стукають кріслами об стіну.
Як думаєте, що б сказала Джоді?
Не знаю, чи можна бути ще схвильованішим, ніж я зараз,
але, думаю, їй би вдалося підняти планку.
Ого.
Я питав, яким ви бачите своє майбутнє, і ви не знали.
А що думаєте тепер?
Думаю, Кейсі більше залучиться до ресторану.
-Ого. -Я готовий.
-Добре. -Життя таке коротке.
Треба ним насолоджуватися.
-Так. -Хапати його обома руками.
О Боже!
Нічого собі!
Повірити не можу! Неймовірно!
Це так гарно!
Трохи інакше, га?
Мамі б так сподобалося!
Сонце, у нас є ще один приємний сюрприз. Три, два…
Тату! Щоб мене…
Я тебе навіть не впізнала! Ти так добре виглядаєш!
Дивовижно!
Волосся не стало! О так!
Ура!
Боже!
Я аж розплакався.
-Я так тобою пишаюся. -Дивись, там ми.
Джоді.
О, тату.
Я от прямо відчуваю…
На вас чекає зірка від Мішлен.
-Це неймовірно. -Так.
Але спочатку я мушу показати вам кухню.
-Готові? -Я такий схильований.
-Ого-го! -Заходьте.
-Нарешті функціональна кухня! -Функціональна!
Де є чим дихати!
Тільки подивіться!
Так! Неймовірно.
Оце я називаю причепурити.
Наостанок хочу показати вам нову систему замовлень.
Тут можна замовити все, що є в меню.
Усе дуже просто,
але, гадаю, це більше для Кейсі, ніж для вас.
Так, це точно.
Вигладає дуже просто, і там усе вже є.
-Раки й креветки. Напої. -Так.
Це вже просто вишенька на торті.
ПЛУКІС
Ви вже мені сказали, що думаєте про майбутнє. А ти, Кейсі?
-Нічого не знаю. -Ти поведеш цей корабель.
Невже?
А я керуватиму круїзами.
-Гарна ідея! -Я радий за тебе.
Тане, змінюй градероб негайно.
Ми працюватимемо далі, берегтимемо її мрію і не здаватимемося.
Я їй пообіцяв і дотримаю своє слово.
А щоб вам це вдалося,
треба трохи дбати про себе,
не відмовлятися від допомоги й підтримки.
Він якось дуже змінився.
Ви зробили щось дуже добре.
-Раз ми зачепили цю тему… -Ми достойно її вшанували.
я хочу висловити тобі, Джонатане,
свою найщирішу подяку за те, що ти для мене зробив,
бо тепер я справді почуваюся красивим, почуваюся…
Тодде!
Це так мило!
Карамо, дуже дякую тобі, що допоміг мені усвідомити,
що себе стримую тільки я сам.
Кожен з вас допоміг мені по-своєму.
Так круто, що ви як група можете взяти когось такого, як я,
і перетворити на зедді!
Саме так!
Ти вивчив нове слово!
Так! Тепер він зедді.
О Господи. Від цього вже не втекти.
Думаю, часом людям помилково здається, що змінитися означає забути.
-Але це не так. -Па-па!
Вони просто наймиліші люди у світі.
Скажи?
Ми не забуваємо тих, кого втратили,
але це не означає, що не можна жити далі.
На честь Тодда і «Плукіс»!
Усі ми колись когось оплакуватимемо,
тому дозволити собі це відчувати —
це дуже по-людськи щодо себе.
Я здивувався, що він був таким відкритим до змін у «Плукіс».
Тодде, радий вас бачити. Як ви?
Взаємно. У мене все добре.
-Ми найняли двох працівників. -Ого!
Сподіваюся, Тодд зрозуміє,
що жити далі й шукати щастя —
куди більше вшановує Джоді, ніж життя в минулому.
Щасливий Тодд.
Ось, що збереже дух Джоді.
Добре!
-Супер! -Живіть у своє задоволення!
За гарну роботу!
-За гарну роботу! -Ура!
Будьмо!
ПОРАДИ ВІД П'ЯТІРКИ
СТРИЖЕМО БОРОДУ ПРАВИЛЬНО
Маєш бороду і не маєш часу?
Завжди можна взяти тример і підстригти над верхньою губою,
щоб мати свіжий вигляд.
Ану, Боббі.
Перше, на що ми звертаємо увагу — це рот.
А хто не любить бачити красиві губи?
Неприкриті волоссям.
Дякую, Джонні.
Залишайтеся розкішними.
Переклад субтитрів: Юрій Бик