SERIÁL NETFLIX
Vyjeli jsme z města.
Tohle je Canyon Lake.
Jsme mimo Austin. Jsme na venkově, bejby.
Viděl jsem pár krav s obrovskejma rohama.
Texas Longhorns.
To je fakt.
Taky se tak jmenuje řetězec steakhousů.
A ještě fotbalovej tým, ne?
Traktor!
Seznámíme se s Toddem Maddoxem.
Je mu 67 let. Je z Canyon Lake v Texasu.
Zdar, kámo. Jak se máš? Pozdrav.
Je to majitel a provozovatel Plookys Cajun Boiling Pot,
rodinné restaurace známé texaskými mořskými plody.
Budovu před dvaceti lety koupili Todd s Jodie.
Je to typická cajunská vývařovna.
Vždycky říkám, že přijdete jako zákaznici
a odejdete jako přátelé.
- Antoni, znáš vařený raky? - Jo, miluju je.
Jsou sladcí a rozpadají se, když jim vysaješ mozek.
Nominovala ho jeho dcera Kaci.
- Jo. - Nejdřív udělám brambory.
A jsou tam. Já to udělám.
Dobře.
Vyrůstat v Plookys tátou a mámou bylo nejlepší.
Restaurace byla plná lidí
a my tu pobíhali jako rodina, všude vládl chaos,
smáli jsme se a říkali si, že je to šílený.
A tak je to pořád, ale už ne stejně.
Ten smích tu teď chybí.
Jodie před deseti lety umřela
a Todd zachovává její vzpomínku v původním dekoru.
Moc se tam toho nezměnilo.
Když pohnete obrazem na zdi,
tak je to kolem celé zašlé, jak se nic nezměnilo.
Asi to tam po těch 20 letech vypadá ošuměle.
Nostalgie je jedna věc, ale časová schránka druhá.
To máš pravdu, Antoni. Tak jo.
- Kdo je to? - Kdo to je?
- Antoni! - To si piš!
Dobře.
Todd se obléká pohodlně
a obvykle je za pultem v sandálech neboli žabkách.
Nosím sandály, žabky, tanga na nohy, nebo jak se tomu říká.
Ne spodní prádlo. Boty.
Todd má dlouhý ohon,
kterému jeho dcera Kaci říká lebkollet: mullet na holé lebce.
Mullet na holé lebce.
Jako by mu zpod čepice lezla krysa.
Nemá žádný čas pro sebe.
Už mám být v penzi,
ale tahle restaurace je můj život.
Potřebuje pomoc, aby dostal svůj život zpátky do normálu
a dělal věci, které má rád a které ho baví.
Atticus je ve škole, co ty?
Kouknu na Netflix.
Pustím si telku.
Nic nedělá, je pořád v restauraci
s máminým duchem,
a potřebuje, aby Úžo Pětka toho ducha vyhnala.
Tati, mrzí mě to, ale musíš se posunout dál.
Ten chlap se musí zase radovat.
- Jo! - Že jo?
Takže naším úkolem je pomoci najít milému vdovci nový smysl,
dát jeho restauraci budoucnost a taky Todda trochu vyspravit.
Jo!
DEN PRVNÍ
JDEME NA TO
ZAVŘENO OTEVŘENO
Jsme tu v pěkný pustině.
Co je to v dálce?
Vidím svým okem ostřížím něco žlutého nebo oranžového.
Je to cedule?
Jo.
Je to ono. Plookys? Bože.
Panebože!
Vemte si svůj chlast?
- Je to tam. - I svýho Bobbyho.
Asi je to tady.
Páni, hotovej Texas.
Ta malá má taky kovbojský boty.
- Ahoj. Jak se máš? - Rozkošný.
- Dobře. Ahoj. - Těší mě.
- Jsem Kaci. - Ahoj, Kaci!
Ahoj. Jsem Jonathan. A ty?
Těší mě. Jak se máš?
Atticus a Lenny.
Táta je uvnitř.
- Jdeme! - No tak, Lynyrd Skynyrd.
Tati, přivedla jsem kamarády.
Zdravím… Panebože.
- Tohle je můj táta. - Panebože!
Todd vypadá jako surfařský Santa,
který vám na Vánoce přinese raka místo uhlí.
- To je milý. - Zdravíčko.
Plookys je trochu…
Asi bych řekl „vintage“, ale docela se mi líbí.
Ale rozhodně je to tu omšelé.
Plookys má svoji historii.
- Těší mě. - Krásně to tu voní.
Vaříš něco? Voní to nádherně.
Díky moc. Jo, zrovna teď něco vařím.
- Raky, kukuřici, brambory a krevety. - Ano!
Tohle je kuchyně?
- Můžeme se podívat? - Pojďte.
To vaříš pro celou restauraci tady?
- Ano. - Páni.
- A vaříš jenom ty? - Ne, Kaci taky vaří.
Je to generační záležitost. Jo.
To je jen voda a… Co tam je?
- A koření. - Koření.
Jeho oblečení je trochu…
nepěkné.
Nechápu, proč by lidi měli nosit žabky jinde než u bazénu,
zvlášť když provozujou restauraci a vaří jídlo.
- Porozhlídnem se. - Omrknem všechno.
Co je to?
Co je… tohle?
Počítačový systém.
Chce být mladý, ale není.
Zrovna jsem dokončil daně.
- Ale je to roztomilý. - Na tomhle děláš daně?
- To teď dělá software. - Tenhle ne.
Ne. Tohle software nedělá. Hele.
Sepíšu si objednávky.
Na konci měsíce
je vezmu a spočítám je na tom.
Jde to lépe.
Jo.
Nechci měnit téma,
ale zajímá mě, co se děje
tady pod tou čepicí.
Panečku, to jsou ale hezké vlásky.
Při poslední sestřihu jim to tady ujelo.
- Dost toho ustřihli. - To já znám.
Nechci vykládat horory,
ale jeho lebka vypadá jako blok parmazánu.
S Jodie jsme chodívali na cajunskou dolů do Corpu
a zjistili jsme, že ji máme rádi už od dětství.
Ona ji měla ráda taky.
A ještě, že si jednou takový podnik otevře. A já: „No jasně.“
- Ale pak… - Byl to její sen?
Jo. Byl to Jodiin nápad.
Chtěli jsme, aby Plookys fungovalo
jako rodinná restaurace.
Měla svoji vizi.
- To jo. - Já jsem nic nezměnil.
Pořád se rozhlížím.
Támhle se fláká jeden starý rak.
Vítejte v Plookys. Jsem Tammy Van Ness a jdu vás objednat.
Tammy, dáš si brambory?
Dám si brambory.
Kolik si dáš?
- Pět raků. - Dobře.
- A kraba. - Dobře.
- A velký pivo. - Tak minutku.
Jo, Tammy. Tammy je skvělá.
Tane, pojďme ven. Pojď.
Pojď sem, Tanny.
Mám pro tebe něco výjimečného.
Ježíši, oni žijou! Proboha, to ne!
Prosím, ne!
To jsou raci?
To jsou raci.
Fakt jsem netušil, kde se raci berou.
- Chyť ho. Postav se svému strachu. - Ne.
Moc mi chutnají.
Ale fakt jsem netušil, jak vypadají v krunýři.
Raci chutnají báječně.
Rak 101.
Taky se jim říká třeba horské langusty nebo bahňáci.
To se mi nelíbí, ale budiž.
Jsou to v podstatě sladkovodní korýši,
kteří připomínají malé roztomilé humry.
Pojď sem.
Už nechci, díky moc.
Co mi řekneš k místní výzdobě?
Výzdoba je…
Ve stylu dědka surfaře?
- Já jsem dědek surfař. - Paráda.
Když vstoupíte do Plookys, hned si všimnete,
že jsou tam parádní věci, ale všechno je trochu zastaralé.
Působí to trochu depresivně, jako když žijete v minulosti.
To je Jodie, že?
Jo, to je moje Jodie.
Tady jsme my dva spolu.
Všechno má svůj příběh a vzpomínku.
Ale Bobby, já se změny moc bojím.
Nemůžu se před Jodie přenést
a tohle mi pomůže.
Co by na to Jodie řekla?
Jí by nevadilo to tu změnit.
Šla by do toho.
Takže to nechám ve tvých šikovných rukou.
- Jdeš do toho? Fajn. - Jdu do toho.
JESTLI SE NECÍTÍTE DOMA, BĚŽTE TAM
Dokonale se k sobě hodili.
On byl zábavný, aniž by se o to snažil.
Ona byla hlasitá, byla to taková vaše mamka,
hned vás šla objímat.
Takže když umřela, všechno se pro nás změnilo.
Zemřela vaše matka náhle?
Jo, měla mozkovou výduť, o které jsme nevěděli,
a…
Chodívala sem krmit a napájet jeleny. Měla to ráda.
A najednou se vrátila dovnitř,
bylo dost horko, a říkala,
že ji bolí hlava a že nic nevidí.
A sanitka by to sem nestihla, žijeme daleko od všeho,
takže jsme ji museli odvézt.
Poslední, co mi řekla…
bylo: „Dohlídni na restauraci
a postarej se o tátu, Kaci.“
Takže o to se celou dobu snažím,
ale jsem na to sama.
- Řekla to i tvému otci? - Jo.
Míval přátele a spoustu koníčků,
ale teď má jen mě, děti a tohle místo.
Proboha.
Opatrně.
OTEVŘENO
- Co to děláš? - Chtěl jsem něco zkusit.
Sežeň mi papír.
- Dokonalé. - Udělám ti tvůj vlastní…
- Počkat, co? - Jo.
- Koktejlová omáčka s křenem. - Aha.
- To není hořčice? Není. - Máslo.
Ti raci jsou karmínově červení.
Páni.
To je šílený.
Tohle menu se už 20 let nezměnilo, že?
Je na menu jídlo, o kterém si někdo z vás myslí,
že není nic moc a mělo by se na něm zapracovat?
To Kaci vytáčí. Nemá ráda moje gumbo.
Zaprvé, v gumbu je nejdůležitější zelenina.
Potom koření.
Tohle chutná jako něco bez lásky.
- Nemá to duši. - Ano.
Bývám teď v kuchyni více než on.
Když ji mám na starosti, neměla bych ji oháknout do nedělního?
Do nedělního?
Jako když jdeš do kostela,
tak se lépe oblečeš, ne?
Jo. Nedělní ohoz.
Chtěla bych jídlo trochu vylepšit, vyšperkovat,
a vím, jak bych to udělala,
ale on nechápe, že je to spíš pro mě.
- Ty jsi tu budoucnost. - Jo.
- Musí ti začít věřit. - Přesně.
Máš dlouhé vlasy.
Mám je už asi deset let.
Od smrti Jodie se nestříhám.
Cítíš se se svými vlasy a vousy na jedné vlně?
Říkám si: „Kdo je to santovský pako?“
- Chápeš? - Nejsi pako. Jsi skvělý.
Na téhle fotce totiž vousy nemáš.
Kdy ses naposled cítil atraktivně a sebevědomě při pohledu do zrcadla?
Už je to dávno.
- Vážně? - Jo.
Takovýhle zármutek vás nikdy úplně neopustí.
Musíte se naučit ho ovládat a snášet
a jeho vlasy jsou symbolem smutku.
Schovává se v tobě sexy borec, který chce na svobodu. Fakt.
A víš, že je to pravda. Já to poznám.
Je tu rybářský prut. Jsou tu surfovací prkna.
Má to tu dost plážový charakter.
Co ti dělá radost?
Moje vnoučata. Pro ně já žiju.
- Celým srdcem je miluju. - Jo.
Jak vidíš svůj život?
Ještě ti ho kus zbývá.
Já už si nic nepředstavuju.
Jodie byla moje osudová láska.
Mít člověka, s nímž sdílíš.
Jo.
To mi v životě chybí.
Ale když se mi stane něco zlého, nelpím na tom.
Tak to nesouhlasím.
Lpíš na tom a neumíš se posunout dál.
Protože jsem prožil deset let bolesti.
A ona se už nevrátí.
Člověk dělá, na co je zvyklý, hlavně když už je starší.
Je příliš snadné si jen tak existovat
a příliš těžké žít.
Todde, co říkáš na skutečnost,
že tohle je naposledy, co vidíš staré Plookys?
Mám smíšené emoce,
ale s vaší pomocí jsem na nový začátek připravený.
- Jo. - A s Kacinou.
Tak se ještě naposledy rozhlídni.
- NA PAMÁTKU MILOVANÉ JODIE PRICEOVÉ
CENTRÁLA ÚŽO PĚTKY AUSTIN, TEXAS
Změna vzhledu neznamená, že už nebude s Jodie propojený.
Neznamená to, že ji přestane milovat.
Těším se, až s Toddem budu,
protože mu pomůžu od té zátěže a ukážu mu jiný způsob.
Chci přivést Todda i jeho šatník zpět k životu.
Chci, aby si vzpomněl, proč se kdysi snažil,
a že díky oblečení se může posunout a vrátit se do života.
Todd a Jodie otevřeli Plookys před 20 lety
a chtěli vytvořit rodinný podnik.
Povedlo se jim to a podnik přežil.
A my pohlídáme, že přežije i v další generaci.
Toddův život je namočit, umýt, opakovat, a to je problém.
Pokud dýcháte, tak to znamená, že jste schopní
žít svůj život a dělat věci, které máte rádi.
Nemusí žít v minulosti, aby s ním Jodie vnitřně byla.
Chci vytvořit krásné místo na památku Jodie,
ale restaurace se nesmí točit jen kolem ní.
Chci, aby se z ní stal sociální virál,
aby si tam každý pokaždé něco vyfotil na sítě.
Třeba raci na surfu.
Chci, aby se odtamtud Todd s rodinou odpíchli.
DEN DRUHÝ
HOĎ SE DO NEDĚLNÍHO!
- Až po tobě. - Díky.
Ta koktejlová omáčka s křenem a máslem?
- Vím, žes ji vylepšil. - Je parádní.
Kaci mi ukázala recenze.
Každé z vašich jídel dostalo pět hvězdiček,
kromě gumba.
Ty máš gumbo rád.
- Kaci ho ale… - Nesnáší.
Nesnáší… Chtěl jsem říct, že na něj má jiný názor.
- Nesnáší je moc drsný. - Nesnáší ho.
Změna je těžká, zvlášť když děláme to samé úplně stejně…
- Jo. - …a dlouho.
Jenže to není tvůj podnik, je to rodinný podnik.
- Jo. - Že? Pro Kaci je důležitý.
- Patří k němu. - Přesně.
Chci, aby se cítila součástí, protože ji chceš podporovat.
Moc.
Nechci, aby tě polsko-kanadský Newyorčan
učil vařit gumbo. To mi nepřipadá správné.
Ale mám pár vlastních triků
a chci, aby sis z toho vybral, co se ti líbí, a na zbytek zapomněl.
- Rozumíme si? - Jasný.
- Výborně. - Jsme na jedné lodi.
Perfektní.
Dobře. Základem každého gumba je jíška.
Jíška je směs tuku, obvykle másla, a mouky,
která se používá jako zahušťovadlo omáček, polévek a dušeného.
Tmavá jíška má hlubší chuť než světlá.
Do gumba je skvělá.
Chápu, že v restauraci
se tmavá jíška připravuje dlouho.
- Že jo? - Ano.
A já mám skvělý trik.
Když jednou týdně hodíš na plech mouku a opečeš.
Opečená mouka už je tmavá
a výroba jíšky se tím uspíší.
Takže získáme tmavou a bohatou barvu.
Dáme tam mouku a k ní máslo.
Dokud se nespojí.
Na další pánvi si připravíme klobásu.
Chceme ji osmažit do křupava.
Jíška je už tmavá a hotová.
A tohle je naše svatá trojice.
- Cibule, zelené papriky a celer. - Ano.
A nevím, jestli to souvisí, ale Kaci to chce hodit do nedělního.
- Jo. - Kostel. Svatá trojice.
Okra.
Pár minut ji restujeme, aby nebyla slizká.
To jsem nevěděl.
Dáváš tam i rajčata a zelené chilli?
- Jo. - Děláš to jinak?
Trochu jo.
Ale už jsi mi dal pár tipů, kterých se budu držet.
Dobře. Vyzkoušejte je s Kaci, co ona na to.
Jasně.
To jo.
Teď tam přidáme tu okru.
Musí to být náročné, vést Plookys tak dlouho.
Jsi připravený říct Kaci, že to brzy převezme ona?
To jsme s Jodie chtěli už od začátku,
aby to nakonec převzal někdo z rodiny.
Páni. A Kaci to očividně chce taky.
- Jo. - Má to tam moc ráda.
Ano.
To je v rodinném podniku super.
Pomalu přilijeme kuřecí vývar.
A koření. Jaké koření do gumba dáváš?
Sůl, pepř, kajenský pepř.
A co třeba Old Bay?
To jsem nezkoušel. Používám jiný koření.
Fajn. Tak to zkusíme a uvidíme, ne?
Tak jo.
Změna může být děsivá, protože nevíš, co tě pak čeká.
Je to tak barevné.
Je. Vypadá to skvěle.
U tak jednoduchého receptu si uvědomíte, že to není tak děsivé.
Dáváš tam kukuřici?
- Ne. - Kaci má kukuřici ráda.
Chtěla ji tam dávat.
Tak ji tam dáme.
- Zkoušíme něco nového a… - Jen to zkus.
Todd nechce gumbo změnit,
což symbolizuje jeho nechuť odpoutat se a jít dál.
Protože tím by dal Kaci najevo, že část restaurace je její.
A nakonec filé…
Je to zahušťovadlo.
Místní zahušťovadlo, severoamerické.
Opravdu to pěkně zahustí.
- Ochutnáš to? - No jasně.
Je to tvoje gumbo, přidej tam tolik pepře, kolik chceš.
Trochu rýže.
Díky.
- Z toho bych plácnul tvou bábi. - Plácnul…
V Texasu je to asi kompliment.
To beru.
A teď upřímně. Je tu něco, co ti na tvém chutná víc?
Ne. Je to úplně jiný. Tohle je mnohem lepší.
- Na to se napijem. - Na zdraví.
DEN TŘETÍ
TYHLE BOTY VŽDYCKY JDOU
Už jsi tu někdy byl?
- Ne. - To jsem rád.
- Mám rád překvapení, těším se. - Tak dobře.
Boty, tak to jo.
Něco jsem ti přichystal a doufám, že se ti to zalíbí.
Jo.
Jdeme do toho naplno.
Budeme tvořit celý šatník.
Dřív jsi měl kovbojské boty.
Jedny jsem míval.
Proč chodíš jen v těchto?
Jsou pohodlné a rychlé.
- Při nazouvání. - Jo.
Začneme zakrývat chodidla.
Teď řeknu něco hrozně zraňujícího.
Tvoje prsty se do žabek nehodí.
- Jasně. - Prostě ne.
- Ne. Dobře. - Prostě ne.
Teď, když chceme, aby sis tu a tam vyrazil i mimo práci,
měl bys mít pár možností, které ti budou pohodlné.
- V těhle totiž nejsi sexy. - Ne.
Které se ti líbí?
Třeba tyhle.
Podobné jsem ti chtěl sám vybrat.
Nějaké jednoduché a hnědé.
Projdi se přede mnou jako správnej kovboj.
Předveď se mi.
Umíš to snad líp.
Na modeling očividně není připravený.
Tohle bude chvíli trvat.
- Pohodné? - Široké.
- Najdu ti menší. - O půl velikosti.
Ale vypadají skvěle.
Hodí se k džínům, budou vypadat elegantně.
- Bereme je? - Asi jo.
Tak jo.
Do večera v něm probudíme
sebedůvěru, těšení se a radost.
Další je na řadě oblečení.
- Tady jdeme. - Dobře.
Vím, že najdeme něco, co skvěle podtrhne Toddovu osobnost
bez toho, aby vypadal přehnaně.
Zaujalo tě něco?
- Ta modrá košile. - To jsem v šoku.
Je dost podobná těm modrým, co nosíš teď, jen o něco světlejší.
Miluju havajský potisk.
Miluju hravé a zábavné oblečení.
To chci vyjádřit.
No jo, ale!
Chci najít rafinovanější možnost
a ukázat ti něco jiného než jen havajské oblečení.
- Jop? - Jop.
Do práce můžeš mít
trochu sofistikovanější verzi žabek.
Tyhle jsem měl, když jsem poznal Jodie. Moc se jí líbily.
Co by si o tomhle Jodie myslela?
Chtěla by to pro mě.
- Jo. - Abych šel dál.
Jo, je ti teprve 67.
Jo.
A snad tě čeká ještě spousta let života.
Života, který si chceš užívat.
Přesně tak.
A k tomu patří mít ze sebe dobrý pocit,
podívat se na sebe a říct si: „Jsem skvělý.“
Musí se ti líbit, co vidíš.
- Jo. Dobře. - Jo.
- Vylez a hezky se mi ukaž. - Jo.
Už teď je to mnohem lepší.
Co si o tom myslíš?
Líbí se mi to.
Dobře.
Líbí se mi ty barvy, pruhy.
Oblékl bych si to.
- Mám radost. - Je to pohodné.
Nechám ti něco ušít.
Například tohle je pro tebe dlouhé.
Když nosíš delší věci, tak opticky vypadáš nižší.
Z téhle strany vypadáš…
Máš trochu delší nohy.
- Rozumíš mi? - Jo. Jo, líbí se mi to.
Dobře.
Košile je ve stejném stylu. Říká se jí kubánská.
Místo celoplošného potisku má svoji strukturu.
Tyhle košile nosíval můj kámoš Juan.
- Vážně? - Ano.
A líbily se ti?
No jo.
Jde k těm botám.
K těm botám jde všechno.
- Moc hezké. - Vypadá to dobře.
- Cítím se dobře. - Prima.
Konečně trošičku ožil.
Kaci mi něco řekla. Nosíš brýle? Potřebuješ brýle?
Potřebuju je, ale nenosím.
Takže jdeme pro brýle.
Mám za úkol udělat Toddovi zážitek jako z Pretty Woman?
A vodit ho z jednoho obchodu do druhého?
To si pište.
- Zkusíš si brýle? - Jasně.
Tyhle jsou dioptrické.
Líbí se mi na tobě nejvíc.
Vidíš dobře?
- Jo. - Bezva.
- Nejdřív se všechno vlní. - Jo.
Dokud si nezvykneš. Jako když se opiješ.
Uděláš tohle a jseš jako na surfu.
Vypadám v nich jako profesor na výšce.
- Jo. - Podle mě ti to sluší.
Souhlasím.
Ty jsou taky dioptrické.
Jo.
To je frajer.
Je to frajer.
Myslím, že jsem připravený.
- Pomáháš mi ze z toho dostat. - Super.
A on ti taky pomůže.
- To je Karamo. - Hej! Karamo!
Tobě to ale sluší.
Už! Panebože!
Už ti to sluší. Zatočíš se?
Jasně, zatoč se.
- Dobře. - Hele, víš, co je zaťka?
Znám: „Kdo je tvůj taťka?“
- Zaťka. - Takovej víc sexy taťka.
- Dobře. - Jo.
Nazdar, zaťko.
Když není takhle zataženo,
tak je jezero překrásně modrý.
Velká část Toddovy podstaty se točí kolem společných věcí s Jodie,
takže zapomíná, kým je on sám.
Dřív se bavil, chodil surfovat a ven s kámoši.
Ten chlap tam pořád je a já ho vytáhnu ven.
Vím, že máš rád vodu.
A vím, že rád rybaříš. Chci si to s tebou zkusit,
ale já rybařit vůbec neumím.
Role se obrátily
a heterosexuál učí gaye, protože víte co?
Kdyby přišly zombie a já musel rybařit…
Do dvou minut jsem tuhej.
Zaťko, potřebuju pomoc.
Dobře. Palec polož sem na vlasec.
- Na vlasec. - Jo.
Až to budeš mít takhle,
pusť to a ono to vyjede.
Dobrý.
- Dobře. - A je to. To je ono.
- Sednem si a budeme chytat? - Jo.
Zatím je to supr.
- Díky za učení. - Není zač.
Vzal jsem tě sem, protože v životě máš chodit ven a dělat věci.
Jo.
Řekl jsi, že je snazší existovat, ale ne žít.
- Správně. - Jaký byl život s Jodie?
Co jste rádi dělali? Čím jste se bavili?
Často jsme někam jeli a já se zeptal:
„Hej, kam jedeš?“ A ona: „Já nevím..“
„Už jsi tudy jel?“
„Ne.“ „Tak se podíváme, kam to vede.“
- Prostě dobrodružství. - Jo.
Nikdy nevíš, kde skončíš.
Ale když sedíš doma, nic neuvidíš.
- Víš? - Jo.
A v téhle situaci ses ocitl.
Jo.
- Nemám partnerku. - Jo.
- Nemám kámoše. - Jo.
V červenci to bude deset let.
To je pro některý lidi dlouho.
Pro mě je to jako včera.
Jo.
Lidi truchlení nechápou,
myslí si, že se ze dne na den zlepšíš,
protože se to stalo třeba loni. Najednou se máš zlepšit.
Ale pro toho, kdo to prožívá, je to jako včera.
Přesně.
Já vím, že kdybych si možná
našel nějakou jinou Jodie,
jinou…
osobu, která mi bude vším…
Jo.
- Hodně z toho by zmizelo. - Jo.
Ale měl bych pocit, že Jodie podvádím.
Poslyš, já na tebe nespěchám.
Jde o to ten krok udělat, abys mohl dál žít svůj život.
Jsou to kroky.
Nejdřív musíš mít čas se s někým bavit.
Kromě tvé dcery.
Jo. Pravda.
Jak často oslovuješ staré přátele nebo si zkoušíš hledat nové?
Vůbec.
A Jodie by byla první, kdo by mě…
- „Žij!“ - Jo.
„Co je to s tebou, Todde?“ Víš?
„Ať Plookys jede.“
- To po tobě chtěla. - Jo.
Uvědomuješ si někdy, že jsi ji tím poctil?
Sám jsi řekl, že Jodie by tě hned plácla.
- Jo. - Můžeš Jodie uctít.
Ale musíš i žít svůj život.
Todd si musí uvědomit, že nechce být zaseklý v minulosti.
Že si chce cenit vzpomínek,
ale chce i tvořit nové s přáteli a rodinou,
kteří ho milují a jsou s ním.
Babička mi říkávala: „I zlomené pastely můžou malovat.“
No jo. To je dobrý.
A myslím, že i když tě ztráta životní lásky zlomila,
pořád jsi plný života a barev
a máš na to.
- Pořád maluješ. - Pořád maluju.
Pořád můžeš malovat.
Přidá se někdo na párty?
Ten hlas znáš.
Pozval jsem pár tvých kámošů.
Co se děje?
Jak se vede, Todde?
- Zdarec! - Bavíš se?
Někdo mi řekl, že se tu dobře rybaří.
A berou?
Jenom šutráky.
Šutráky?
Vidět Todda s přáteli mi udělalo radost.
- Musíš se s klukama bavit častěji. - A jinde než v restauraci.
- Mimo restauraci. - Jo.
Nechám vás, abyste si pokecali.
- Dobrý? - Paráda.
Dobře. A tom to je.
Tuhle mu chybělo. Dávat si pivka,
sedět u vody, užívat si života.
Proto se tomu říká rybaření, a ne chytání.
Byl lapený ve stejné rutině a vzorci,
ale už ne.
Todde, co budeš dělat přes týden?
DEN ČTVRTÝ
MRKEJ NA MĚ
To vypadá dobře, Garrette.
Plookys je jako Todd.
Má dobrej základ, ale potřebuje vylepšit.
Musíme tam naběhnout a spravit to.
Výborně. Super.
HOLIČSTVÍ
- Díky. - Jo.
- Ahoj. - Jak se vede, kluci?
- Zdarec. - Jak se vede?
- To je Todd. To je Edgar. - Těší mě.
Je to skvělý holič a dneska nám pomůže.
Můžeme dál?
- Ano. - Díky!
Dobře.
Todde, ty ses nestříhal zhruba od roku 2012.
To jsou dva prezidentské mandáty. Chce to změnu.
Já vidím pěkného chlapa, který musí dostat prostor.
Začneme novou kapitolu, nový styl.
Toddovy vlasy jsou spíš fata morgána.
Myslíte, že vidíte vlasatou oázu, ale je to omyl.
Je to jen lebka.
Je to super, když se v tom cítíte.
Ale Todd se v tom necítí.
A tak je načase sebrat odvahu.
Slovy Elizabeth Warrenové: „Potřebujeme odvážnou změnu!“
Chci, abys byl sexy zaťka.
To slovo znám od včera.
- Jo? - Jo.
- Neříkám ti to první? - Karamo tě předběhl.
Nezkrotíme ty vousy trochu?
Klidně se nechám úplně oholit.
Víc sundat můžeme, ale zpátky to nedáme.
Víš? Tak to vyzkoušíme.
Nejdřív musíme vyřešit vlasy.
Jsi připravený střihnout je nakrátko?
Je to velké.
Je to zásadní transformace.
Tohle je tvoje vyjádření smutku a ztráty
a my chceme, abys otočil list a začal novou kapitolu.
- Můžeme? - Věřím vám.
Pořád je to…
- Jonathane, jsou to vlasy. - Jo.
- Když je budu chtít zpátky, narostou mi. - Narostou ti.
Jsme ready.
U holení vždycky říkám:
„Když to někdo umí líp, tak ať to dělá.“
A on to umí líp.
Budu ti dělat morální podporu, ale můžu ještě tohle?
- Jasně. - Jo?
Tři, dva, jedna.
Páčko.
Měj se, kámo.
Ještě mi zpomaleně pohoď vlasy.
Nemám už vlasy.
Ale máš. Máš mikádo.
Páni.
Jdeme to ostříhat.
Páčko, paruko.
Tak to roští sundáme.
Vypadáš teď trochu jako Letterman.
To je ono, zlato.
Jo!
Mně se to líbí,
ale radši ti to ukážu.
Máš silnou čelist. Je dost sexy.
To předtím nebylo.
No jo. Radši to sundáme.
Jde o tvé sebevědomí.
Tak jo. Sundej to.
Ano!
No fíha. Vypadáš skvěle. Snad se ti to bude líbit.
Jsi připravený?
Ne.
- Je to tu. Můžu? - Jo.
Tři, dva, jedna.
Postav se a podívej se.
Chtěl jsem to delší.
Když děláš velkou fyzickou změnu, je to děsivé.
Vypadáš silný a sebejistý, že nemáš co skrývat.
Ale musíš si zvyknout.
- Je to obrovská změna. - Jo.
Mám pocit, že Todd zažil jakési svolení.
Sám sobě dovolil změnit svůj život
a změnit i své podnikání.
A potřebuje to všechno zpracovat.
Další věc. Na večer jsem ti připravil prezidentské apartmá
- Páni. - …v hotelu.
Panebože.
Můžeš si odpočinout, vykoupat se,
udělat si čas pro sebe.
DEN PÁTÝ
KDO JE TEN SEXY ZAŤKA?
No tak. Pojď.
Podrž mi dveře.
Pokojová služba.
- Už jdu. - Co ten přízvuk?
- Ne… - Nejsme Němci.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
To je krásný pokoj.
- Ahoj. - Já vím.
Páni. To je teda něco.
- Jsi tu jako pan prezident. - Čau, Todde. Páni.
Ani bych tě nepoznal.
- Stoupni si ke mně. - Koukni na něj. Vidíš tu kůži?
Dobře, připravíme tě?
To je ale baño!
Španělsky „koupelna“.
Přinesl jsem ti některé produkty, které jsme používali včera.
Tohle jsem nechal vychladit.
Chlad je na oživení pleti skvělý.
- Masíruj se. - Včera jsem šel ven.
Pochválil tě někdo, jak ti to sluší?
No jo.
- Co říkali? - Že prý jsem fešák.
No panebože. Teda.
Panebože.
Jo.
Po vyčištění pleti a masáži použiješ tenhle toner.
Vklepej si ho do tváře a krku.
Takže já bych si přál,
aby až večer přijdeš domů, umyješ si tvář a dál?
- Dám si tohle. - A co to je?
- Sérum. - Ne, je to toner.
- Toner. - Toner. Opakuj se mnou.
- Toner. - Toner.
Ano, zlato.
- Toner. - Ano.
A seš připravenej na párty.
No páni!
Jsem jako nový.
Nachystal jsem ti košili s potiskem,
která má na sobě tvoji značku.
Je nádherná.
A pro Atticuse.
Teda!
- Není to sladký? - Hrozně sladký.
Všichni máte stejné uniformy.
To je… Páni.
Chci, ať máš na výběr.
Místo divokých potisků máš pár košilí se strukturou.
Ale barevné.
Barevné. Budeš se v tom cítit?
- Jo. - Dobře.
- Dost řečí. Chceš to zkusit? - Jo.
Dobře, Todde.
- Ano. - Vylez.
Vypadáš zatraceně šik, to je jasný.
Cítím se šik.
- Jonathane, stavíš se za náma? - Ano, Tanny?
- Pojď se podívat. - Panebože!
- No… - Jsem jen Todd.
- Ach bože. - Dobře, vystoupíme si?
A je to tu.
To je tak vzrušující!
Jsem na tebe připraven, zaťko.
Zaťka je tu!
- Já… - Zdar, zaťko.
To vypadáš. Paráda.
Podívej se na sebe, fešáku.
Plácni bábi, Todd vypadá skvěle.
Že jo!
- Vypadá jako někdo jinej. - Fakt úplně, lidičky.
Chci mluvit autenticky a jsem na sebe pyšný.
- Stopro. - Ukaž se mi, zaťko.
Sluší ti to. Panebože!
Já to nedávám.
Jsi připravený?
Páni.
Děláte si prdel?
To je ono. To jsem chtěl slyšet.
Páni.
Panebože.
- Pojďme dál. - Páni.
Koukněte na ty fotky.
Páni.
Jodie, lásko.
To je super!
Páni!
Co si myslíš? Docela fajn, co?
- Paráda, je to krása. - Tohle je hlavní.
Ano.
- Parádní práce. - Sítě jsem vyhodil.
- Ale na strop jsem dal trávu. - Jo.
Bál jsem se, že Jodie úplně odstraní nebo něčím nahradí nebo tak něco.
Ale…
Tohle předčilo moje představy.
Dali jste mi novou fantastickou restauraci.
Jé!
- Díky. - To je náš Bobby.
Ano.
- To jsem rád. - Hej!
Pojďte se zvážit na nové váze.
- Páni. - Tady máš surf.
Chtěl jsem lehkou plážovou atmosféru,
ale taky tmavší spodek.
Protože je to restaurace a lidi občas bouchnou židlí o zeď…
Co by na to řekla Jodie?
Nevím, jestli by dokázala být ještě nadšenější než já,
ale asi by to ještě trošku vyšponovala.
Páni.
Ptal jsem na budoucnost a tys neodpověděl.
Jak ji vidíš teď?
Vidím, že se tu Kaci víc angažuje.
- Páni. - Jsem připravený.
- Dobře. - Život je tak krátký.
Užívej si ho. Přijmi to.
- Jo. - Pevně ho popadni.
Panebože!
Páni!
Panebože! To je super!
To je nádhera, kluci!
Trochu jiný, co?
Z toho by máma byla nadšená.
Zlato, máme pro tebe ještě jedno bájo překvápko. Tři, dva…
Tati! Sakra…
Já tě vůbec nepoznávám. Vypadáš skvěle!
Nádhera!
Vlasy jsou pryč. Jo!
Jupí!
Panebože!
Sakra, rozbrečelas mě.
- Jsem na tebe tak pyšná. - A tady jsme my.
To je Jodie.
Tati.
Cítím ve vzduchu,
že vás čeká michelinská hvězda.
- To je krása. - Ano.
Ale hvězda bude, jen když vás vezmu do kuchyně a něco vám ukážu.
- Připravení? - Těším se na to.
- Páni! - Vlez tam.
- Je tu funkční kuchyně! - Funkční!
Dá se v ní dýchat.
Podívej!
To jo. To se mi líbí.
Tohle je kuchyně v nedělním ohozu.
A poslední, co vám chci ukázat, je váš nový software.
Je tam v podstatě všechno, co si tu můžete objednat.
Je to všechno v jednom,
ale asi to vysvětluju spíš Kaci než tobě.
To jo.
Vypadá to jednoduše a všechno už v tom je.
- Raci a krevety, drinky. - Boží.
Tohle je třešnička na dortu.
Řekl jsi mi svou představu, ale co si o budoucnosti Plookys myslíš teď?
- Já tu dneska nešéfuju. - Odteď velíš ty.
Já tu velím?
Já budu jen ředitelem plavby.
- To se mi líbí! - To je super.
Tane, okamžitě mu vyměň šatník.
Budeme v tom pokračovat, budeme udržovat její sen naživu.
Slíbil jsem jí to
a hodlám to dodržet.
Pokud ho chceš dodržet trvale,
nesmíš na sebe být tak tvrdý,
ale dovol, aby ti ostatní pomáhali a podporovali tě.
Působí úplně jinak.
Dokázali jste hotové kouzlo.
- Když už jsme u toho… - Krásně jsme ji uctili.
Chci ti říct, Jonathane,
že ti ze srdce děkuju za všechno, cos pro mě udělal,
protože díky tobě si připadám krásný. Jsem úplně…
Todde!
To bylo milé!
Karamo, ze srdce ti děkuju, žes mi pomohl si uvědomit,
že já sám se zdržím zpátky.
Víte, všichni jste mi svým způsobem pomohli.
Je skvělé, že si mě všichni jako skupina můžete vzít do parády
a udělat ze mě zaťku.
To je pravda!
A naučil ses nové slovo.
Jo! Teď je z něho zaťka.
Panebože, to už budu slýchat navždy.
Myslím, že občas panuje mylná představa, že změna s sebou nese zapomnění.
- Není to tak. - Ahoj!
Jsou to nejmilejší lidi na světě.
Že jo?
Nezapomeneme na ty, co jsme ztratili,
ale to neznamená, že nemůžete jít dál.
Tohle je na počest Todda a Plookys!
Všichni budeme někoho nebo něco oplakávat,
takže dovolit si takové pocity
je nejvíc lidská věc, kterou kdy uděláme.
Byl jsem překvapený, jak by otevřený a že mi dovolil Plookys změnit.
Todde, rád tě vidím. Jak se máš?
Rád vás vidím. Mám se fajn.
Máme dva nové lidi.
Páni!
Snad si Todd konečně uvědomí,
že posunout se v životě dál a najít štěstí
uctí Jodiinu památku mnohem lépe než žít v minulosti.
Toddovi se daří.
A vzpomínka na Jodie bude žít dál.
Dobře.
- To se nám líbí! - Užívej si!
Na dobrou práci!
- Dobrá práce! - Jo!
Na zdraví!
DOBRÉ OHOLENÍ
Máte plnovous, ale málo času?
Vždycky máte čas popadnout zastřihovač a upravit horní ret,
aby vous vypadal čerstvě.
Do toho, Bobby.
Když někoho vidíme, vždy mu koukáme na rty,
a každý rád kouká na hezké rty,
které nezakrývá chuchvalec chlupů.
Díky, Johnny.
Vypadejte skvěle.
Překlad titulků: Petra Babuláková