СЕРІАЛ NETFLIX
ШТАБ ФЕЄРИЧНОЇ 5 ОСТІН, ТЕХАС
Ого.
Антоні, ти зробив нам тако з яйцями?
Сніданкові тако.
Технічно це яєчні тако.
Яєчні тако. Хіба не знаєш?
-Маємо нове досьє. -Ура!
-Ви там їсте, ні? -Так.
Тоді замовкніть і дайте почитати.
Герой цього тижня — Джош Айлерс.
Давайте, вперед. Так.
Мене звати Джош, мені 32, і я живу в Остіні, Техас.
Він засновник «Рейнджер Кеттл», ранчо, де займаються
виробництвом і дистрибуцією яловичини ваґю по всьому Техасу,
а вона дуже дорога, найкраща у світі.
То в нас ковбой.
Люблю їх. Мій чоловік ковбой.
Я дуже пишаюся цим ранчо.
Пішла. Так.
У нас найвідпадніша яловичина.
Він без пари, але його номінувала його колишня — Кейла.
Його життя — суцільний хаос, і йому не завадить допомога з усім.
У нього синдром Пітера Пена.
Вона досі його близька подруга і бізнес-партнерка.
-Це цікаво. -Ага.
Раз ти відповідаєш за маркетинг, придумай,
як це все вмістити на фото.
Ми з Джошем колись зустрічалися.
Він дуже милий, справжній техаський джентльмен.
Але Джош фліртує з іншими жінками.
Він не прихильник тривалих стосунків.
Частково через це я його й номінувала.
Але відтоді ми сильно здружилися, і я допомагаю йому з рекламою.
-Вийшло? -Так, супер.
Ми з Кейлою були сильно закохані.
Але я трохи напартачив.
Я був не тим, кого вона потребувала.
І я завжди про це шкодуватиму.
Треба розібратися в собі, щоб стосунки не закінчувалися передчасно.
На старт. Увага…
Потрібне якесь диво, щоб я знов з ним зустрічалася.
Не казатиму ніколи, але йому треба сильно змінитися.
Не лише зовні, а й глибоко всередині.
До роботи на ранчо він був одним з наймолодших рейнджерів армії США.
-Молодець. -А в армії є рейнджери?
-Типу лісники? -Ні, «Могутні рейнджери»
Такі: «Трицератопс!»
Джош — один з наймолодших рейнджерів в історії США.
Він скромний.
Не одразу розповів, що отримав Пурпурове серце
чи що його поранили в бою. Йому пощастило, що він вижив.
Військова кар'єра зробила його дисциплінованим,
але йому бракує відчуття обов'язку в стосунках.
Він не сприймав їх серйозно, поки не втратив Кейлу.
Джош чарівний і милий,
але не завжди ходить в душ.
І, здається, не носить спіднє.
Жінкам я більше подобаюся брудним.
Ковбой не повинен пахнути квіточками.
Він пахне, як ранчо. Саме це подобається жінкам.
Його фіолософія:
нащо ходити в душ, якщо можна весь день сидіти на ранчо?
Сексуально.
Та не дуже.
Я віддав цій компанії десять років.
Треба провести ДНК тест тих молодих биків на пасовищі Валеро.
І з кожним днем розбудовую її і поліпшую.
Але я б хотів дізнатися, чого можу досягнути
як чоловік, батько, приклад для наслідування, глава сім'ї.
Мені аж мороз по шкірі пішов.
Джош визнає, що час збігає і йому треба вирости.
Виправити свій стиль життя, щоб стати батьком.
Чоловіки посилаються на тиск часу, щоб розмножуватися!
Давно пора. Так!
Допоможемо цьому майбутньому сім'янину спіймати в ласо своє кохання.
Так!
Піду перевдягнуся в щось ковбойське, а то як Г'ю Гефнер.
ДЕНЬ 1
ТЕХАС — СУМІШ ДОБЛЕСТІ Й ПИХАТОСТІ. - КАРЛ СЕНДБЕРҐ
Тримай його.
Я люблю корів. Вони дуже гарні.
Особливо коли їхнє м'ясо нагадує мармур.
Я не люблю ранчо, худобу…
Карамо не любить їздити в гості до худоби.
О, привіт.
Це він? Дивіться, які корови.
Здається, в мене в сумочці їхній родич.
О Боже, і маленьке!
Це телятко!
Боббі, не цілуватися з коровами.
Це вже як вийде.
Скоро тут завагітніє корова.
Притримай їх.
А цього назад.
-Привіт! -Може, не варто кричати.
-Біля корів не можна кричати? -На них не можна.
Привіт, корівки.
Привіт.
-Привіт! -Секунду.
Поверни її.
Приведи назад.
Скажеш, коли будеш готовий? Я пішов.
Добре. Секунду.
Ґеї на місці. Забудь про корів.
Як ви, хлопці?
Це пиво? А зараз не 10:00?
Так, але ми рано починаємо, тому… Тут це правило не працює.
Не очікував, що в нього такий голос.
Зазвичай починаємо працювати о 5:00.
Точно, як у Метью Мак-Конагея.
Це все ваґю. Будемо їх скоро спаровувати.
А в мене в голові тільки голос Мак-Конагея.
Так.
Вона пісяє?
-Так, тварини це роблять. -Карамо.
-Він у нас дитина асфальту. -А так і не скажеш.
Якби ви тільки почули той запах…
Не дивно, що Джош не має дівчини.
В тебе таке гарне волосся.
Борода. Волосся. Обличчя. Молодець, що не ховаєш їх. Так!
Ну добре.
Ой леле. Великий хлопчик.
-Йому подобається, що там хтось є. -Він любить увагу. Як я.
У цього бика чималенькі…
бичачі штучки.
-А покажи-но нам, де ти спиш. -Спритно.
Ідіть по траві сюди…
А тут є змії?
Ні, змій тут нема.
-Очам своїм не вірю. -А що таке?
Ми в консервативному штаті.
І галузь моя дуже консервативна.
А судячи з вашого вигляду, не думаю, що ви консерватори.
-Ми не звикли тут до такого. -Це все мої відкриті плечики?
Хіба сюди не приходить по п'ятеро ґеїв щодня?
Вочевидь ні.
А це амбар.
Так. Маємо ячмінь, бавовняне насіння, кукурудзу.
-Ти ж мав показати, де спиш. -Тут я й сплю.
У контейнері.
А я дивлюся, думаю, де ж він спить.
Ясно.
Він живе над трьома смердючими купами.
І дівчат сюди запрошуєш?
Вона така: «Ні, мені рано вставати».
Обережно.
-Боже. -Заходьте.
Це такий офіс чи помешкання, чи…
Ні, тут я живу.
Тут одразу так було чи ти сам усе зробив?
Ми самі.
Ви це бачите?
Розслабся трохи.
Уповаємо на тебе, Ісусе. Забери цей контейнер якнайдалі.
Люди кажуть, що я живу у фургоні, але тут навіть коліс немає.
Здається, що воно от-от розвалиться.
Там узагалі безпечно? «Надійно?»
Цей будинок рухається?
Що це таке?
Це все штуки для ранчо.
А де тут звичайні книжки? Газети?
Ого, в нього є випрямляч.
Конкурс приготування чилі…
І ще один…
Він не витирав тут порох роками.
Ходімо сюди.
Пустий картридж, він як мій тато.
Боже, різдвяна панчоха!
-Мило, він любить собак. -Навіть тут брудно.
Класний ловець снів.
Класні мухи повилітали з шафи.
-Мило. -Дякую.
Стоп, це тут ти спиш?
-Ага. -І сексом займаєшся?
В нас тут сексу не буде. Хіба що у вас.
-Ні, дякую. -Ми не займаємось сексом разом.
-Стереотипи. -Він одружений.
Ви уявляєте собі хоч якесь… на цій койці? Ні.
А ще! Ліжко не застелене.
Мені задається, що цього було досить для певного етапу в житті.
-Цілком. -Але якщо хочеш почати новий етап…
-З дружиною, сім'єю. -Так.
Для цього етапу це не годиться. Тут колиска, там пес…
-Це не особняк. -Особняк з краєвидом.
-Так. -Краєвидом на корм.
Ого…
На них цвіль. Не знав, що зефір псується.
Що таке вакцина від бруцели?
Поряд з каберне 1998 року.
-Моїй мамі б це не сподобалось. -Подивимось на ванну.
-Гаразд. -Боже! Я ледь не впав зі сходів.
Іди праворуч.
Скільки ти готовий витрачати часу?
-На себе? -Та.
П'ять хвилин.
Супер! Цілком достатньо.
Ліпше одразу братися до роботи, а не марнувати час.
Я люблю намочити волосся, мені так легше.
-Ага, бо воно в тебе дуже кучеряве. -Так, дуже.
Але я люблю довге волосся.
Мені теж подобається.
-Дякую. -Ти служив в армії, так?
-Так. -І воно було коротким…
Так, п'ять років я не міг мати волосся, довше за от стільки.
-Але чи буде воно в мене в 42? -Тому і я ношу довге.
Боюся, що генетика зробить своє.
Отож. Я так само. Відчуваю, ніби…
Може, тебе щось цікавить?
Я трохи хвилююся.
Чого?
Я такого не очікував зранку.
Не щодня на ранчо приходять такі як ви.
Буде гарно і весело.
Я на вас розраховую, не підведіть.
-Зроблю епіляцію брів, поголю голову. -Супер.
Жартую. Нічого подібного.
-Я щось аж схвильований. -Я теж! Так!
Боже. Ну, подивимося. Так.
Боббі, поцілуєш ще одну кляту корову…
Я не жартую.
Глянь на Тана,
його відношення талії до заду дуже…
Дуже вузька талія.
І велика дупа.
До кінця тижня в тебе буде так само.
Так, зробимо акцент на дупі з джинсами з високою талією.
Ти ж цього хочеш? Кроп-топ і джинси?
Не заважатиму вам.
-З тобою все добре? -О так. З вами непросто.
Я найнормальніший. Сам на сам?
-Так? -Чого ти хочеш від життя?
Коли буду старим, то хочу мати онуків
і знати, що я добре виховав дітей, які добре виховали своїх дітей.
У нас однакова мрія.
Ми очікуємо на першу дитину, дуже схвильовані.
-Вітаю. -Дякую.
Ти спантеличений.
Мої дівери, які живуть на ранчо, теж такі були.
-Справді? -Сурогатне материнство.
Дитину виношує інша жінка.
-Це круто. -Я почувався точно як ти.
Я готовий рухатися далі.
Що б ти одягнув на побачення?
Я сильно накрохмалюю джинси.
Бо зім'яті джинси це не солідно.
Чекай-чекай.
Це не просто сильно накрохмалені джинси.
-Це вже картон якийсь. -Ага.
Їх хіба гнути, а не складати. Здуріти можна.
Нам треба, щоб вони хрустіли.
Не нам, тобі. Мені цього не треба.
-Здуріти. -Ага.
Він так крохмалить джинси,
що їх буквально треба згинати й розколювати.
І тобі в цьому зручно?
Думаю, так. Це ковбойська класика.
Божевілля.
Не розумію я цих картонних джинсів.
Ти рідко ходиш в душ.
Люди забагато ходять в душ.
-Так, наведу тобі приклад. -Добре.
Ти пішов з дівчиною на побачення, привів її додому.
Вона роздягається, і від неї просто неможливо смердить.
Розумієш, про що я?
-Можна? -Прошу.
Але якщо тобі про це ніхто ніколи не скаржився?
Люди зазвичай надто ввічливі, щоб комусь сказати.
А як же феромони?
Жодна жінка не захоче з тобою спати тільки через цей запах.
А тепер волосся.
Волосся.
Його волосся дуже жирне.
Я такого жирного волосся ще в житті не бачив.
Ти смердюх.
А що ми робимо зі смердюхами?
Тан і Антоні помиють тобі голову.
-Зараз. -Добре.
Намочи свою футболку. Зніми її.
-Ні, не знімай. -Що?
-Тут є чисті рушники? -Так, отам.
-Припустимо, він чистий. -Я не нюхатиму.
Він обгорне тебе рушником.
Ось так.
-Підходь ближче. -Так.
Тане, треба помити аж до шкіри.
-До корінців. -Так і зроблю.
-Ого. -Це приємно, я знаю.
Боже, знімайте дно!
-Вода аж коричнева! -Ого!
Нічого собі.
Це не нічого собі, це коричнева вода!
-О Боже. -Ну і ну.
У тебе там коров'яче лайно.
Такого на нашому шоу ще не було.
Ти бачив цей бруд?
О так.
Бачиш, з лібералами весело!
-Ти прекрасний. -Хіба не приємно?
Просто модель.
Не пам'ятаю, коли останній раз бачив коричневу воду
з нефарбованого волосся.
Так. Хіба ти колись почувався краще?
Кілька разів.
-Покажи мені кухню. -За мною.
Ми збудували дегустаційну трохи вище.
-Може, хочеш мене понести? -Та ні, дякую.
Хотів переконатися.
-Проведу вам екскурсію. -Так.
Тут у нас роздрібна вітрина. Можна замовити стейк.
Тут щось на зразок кухні.
-Чудова кухня! -Крута, га?
-Часто їси стейки? -Майже щодня.
Інколи їм курку, але коли ніхто не дивиться.
-Коли ніхто не дивиться? -Еге…
-Ох, ця маскулінність. -Картопля з м'ясом моє все.
-Так? -Найкраще, що може бути.
Найсмачніше м'ясо — це стриплойн, просто мармурове…
У цьому й суть ваґю, воно справді мармурове.
-А овочі? -Я їх не люблю.
-Чув, що вони корисні, але… -Це чутки.
Ну, ти розумієш.
-Треба більше овочів. -Але вони несмачні.
Інакше я б їх їв.
Як тобі їх готувала мама?
Мама була справжньою техаскою і не давала мені багато овочів.
Розкажи про свою службу.
Я пішов в армію в 17.
Мабуть, швидше, ніж слід було.
-Ага. -Я ще не дозрів.
Мій старий казав, що армією керує купа дітлахів.
Я поняття не мав, про що він, аж у 20 став командиром відділення в Афганістані
і вів своїх людей в бій.
Це було дивно.
Але ти навчився лідерства.
Я також пам'ятаю, що в 17 я став трохи відповідальнішим
не тільки в роботі.
Я навчився, як бути кращим бойфрендом,
доглядати за собою, знаходити свій стиль. Це все сталося тоді.
-Думаєш, ти пропустив цю нагоду? -Не те слово.
З війська я зразу пішов у коледж. Але я не просто навчався,
а й одночасно створював цю компанію.
Ти казав, що Кейла була правильною жінкою в неправильний час.
-Що сталося? -Та.
Ми планували одружитися і всяке таке.
Але потім з'явилися проблеми.
Через пандемію в компанії різко падали прибутки,
і вона почала помічати всі мої недоліки.
Тому все тривало недовго. Ми зустрічалися всього кілька місяців.
І це не дає мені спокою.
Я втратив ту єдину, бо не взявся вчасно за голову.
У мене й досі все не надто добре.
-Так. Це правда. -Ага.
Ага.
-Привіт, хлопчики. -Привіт!
Я щойно його присоромив.
-О ні. -Так.
Це ти вперше поряд з п'ятьма квірами.
Про яких знаєш.
-Це… Так. -Про яких я знаю.
Зможемо попрацювати разом цього тижня? Що думаєш?
Зможемо порозумітися?
Ви ж усе-таки експерти…
Так, мене часом описують як «експерта».
Що думаєш?
Так, думаю, ми досягнемо прогресу в правильному напрямку.
І я так вважаю!
-Усі так думають? -Так, Танні!
То вперед.
Думаю, Джош — це не тільки вино й зефірки.
Треба познайомити його з іншими групами продуктів,
крім м'яса.
Джош має зрозуміти, що я не хочу перетворювати його на себе.
А лише щоб він став найкращою версією самого себе.
Джош так рано пішов в армію, що перестав розвиватися в деяких аспектах.
Час наздоганяти втрачене,
якщо він таки хоче завести сім'ю.
Ми використаємо старий контейнер. Вставимо три пари дверей.
Я хочу дати йому новий простір, бо зараз його дім не в найліпшій формі.
Звідти хочеться втікати.
Люди думають, що в такій металевій коробці дуже гаряче.
Головне правильно її утеплити.
І він витриваліший за звичайні будинки.
Якщо про нього дбати, там можна жити до ста років.
Надто часто мити голову теж погано для волосся.
Але він його взагалі ретельно не миє.
У мене непросте завдання.
ДЕНЬ 2
НЕ ВИЙСЯ, А РОЗВИВАЙСЯ. - МЕТЬЮ МАК-КОНАГЕЙ
ОСТІН
ДІМ ВОЛОССЯ
Привіт!
Джош Айлерс.
-Приємно. -Тоні.
-Приємно. Заходьте.
Справжній техаський джентльмен. Ти буквально зняв капелюха.
-Це було дуже мило. -Справді? Ну добре.
А ти часто це робиш?
Так, сер. Доволі.
О Боже. Гаразд. сідай.
Скажи, ти хочеш більше дбати про волосся?
Я не зовсім знаю, як про нього дбати.
По-перше, чоловіків ніхто не вчить догляду за волоссям.
А по-друге, я завжди мав коротке волосся. Тому це експеримент.
Спочатку я хотів його трохи вкоротити.
Але в тебе чудовий заріст.
І я справді розумію твій аргумент, що воно не буде таким ціле життя,
бо з віком можна його втратити.
Я на Фінастериді з 19 років,
бо в моїй сім'ї всі лисіють.
А я дуже цього не хочу. Тому хай буде довгим,
поки є змога і поки воно густе.
Однак, підрівняти його треба.
Зараз ти нагадуєш Лорда Фарквада зі «Шрека».
-Ясно. -А нам цього не треба.
О, і я зроблю ще одну річ.
Я вважаю, що варто трохи його висвітили. П'ять пасом — не більше.
-Фарбувати? -Так.
Твій вигляд кричить: «Звільніть мене з цих мізогіністських оков!
Мені треба висвітлити кілька пасом, щоб моє волосся засяяло!»
-Роби, що хочеш. -Помиємо голову.
Єдине, що я можу зробити, щоб вивести його із зони комфорту —
це зробити йому балаяж,
догляд за лицем і манікюр — і все до 10 ранку.
-Ходив колись із затискачем для волосся? -Ні.
-Це вперше. -Нині багато що буде вперше.
Чудово.
Бо мені треба витрусити його з зони комфорту.
-Схвильований? Це наше перше… -Трохи хвилююся, але так.
Чому хвилюєшся?
Думаю, це через чуже мені середовище.
А що ти хочеш з цього всього винести?
Я завжди казав, що
якби різні люди сіли і разом випили пива, поговорили,
то виявили б, що в них набагато більше спільного, ніж відмінного.
От наприклад твоє взуття. Для чого це?
Миле, га? Те саме можу сказати по твої чоботи.
-Там теж є підбори. -Трохи.
П'ять сантиметрів різниці.
Якби я просто побачив тебе на вулиці, то подумав би:
«Якийсь він дивний».
Я небінарна людина.
-Як це? -Я не ідентифікуюся як чоловік.
Зрозумів. То як увічливо до тебе звертатися?
Мої прийменники: він/вона/вони.
Але на небінарних людей не варто казати «сер» чи «чоловік».
-Справді? -Ага.
Якщо не впевнений — запитай.
То ніхто не образиться, якщо запитати?
Ні. Але ще скажу тобі, що
я почав вживати такі терміни, коли мені вже було за 30.
Тому нормально, коли люди не знають.
Просто я зі всіма хочу бути дуже ввічливим.
Щоб нікого не образити.
Сподіваюся, я встигну переконати Джоша, що ґендер — це конструкт.
У скільки років ти зробив камін-аут?
Я був досить малим.
Уяви мене шестирічного.
Я був такий… Знаєш?
Як зараз, але молодший.
Він може поладнати з різними людьми, бо багато хто носить підбори.
Це ти зараз висвітлюєш?
Та. Це французька техніка, називається балаяж,
що означає «мести».
Має трохи природніший вигляд, ніж мелірування на фольгу.
Як гарно.
Знаєш, яка в мене ціль на день?
-Стати твоїм першим другом-республіканцем. -Уже став.
Бачив фільм «Красуня»?
-Так! Це класика. -Так от, це твоє перевтілення.
-Вам колись робили манікюр? -Ні, мем. Це вперше.
Переважно я чищу їх кишеньковим ножиком.
-О Боже. -На диво добре працює.
А ти відриваєшся.
О, це прекрасно.
Покажеш мені, чим користуватися,
щоб я не возився з чим не треба.
-Бо я візьмуся за це серйозно. -Це чудово.
Відпочив, розславбися?
Так, було добре.
Добре.
І зворотний відлік, як завжди.
Три, два і…
Новий Джош.
Таки стало чистіше. Можна його порухати?
Так. Не стримуйся.
Мені аж полегшало.
Я страшенно боявся, що ти додаси яскраво-фіолетової фарби.
Корені я зробив природного кольору.
-Тому воно не дуже змішане. -Зрозумів.
-Я добре впорався? -Так.
-Я вражений. -Ага.
Приголомшливий вигляд.
Дякую.
Коли ти ще почувався так розкішно, як зараз?
-Ніколи. Завдяки тобі. -Дякую.
Легенько обіймемося. Усе нормально.
-Добре. -Ходімо.
Круте місце. Тут працюють з деревом, ЧПК верстатами, роблять свої меблі.
Ясно.
Я подумав зробити для тебе сімейний герб.
Твоє прізвище означає «воїн». Тому це щит воїна.
-Це круто. -Так.
Джош казав, що хоче завести сім'ю.
Тому я хочу зробити для нього матеріальне втілення сімейної історії.
І це сімейний герб.
Щит буде ось таким. Згори твоє прізвище.
-Блискавки від рейнджерів. -Звичайно.
Це уособлення того, ким ти є і був.
Але найбільше мою увагу привертають
ось ці два елементи, бо це дуб.
Я бачив сотні дубів на твоєму ранчо.
І вони втілюють не лише твою землю і що ти будуєш,
а й ріст і сімейне дерево.
-Мені подобається. -Що беремо? Листок?
-Дерево. -Так.
Я дуже ціную минуле, але й на майбутнє очікую.
Тому зробити щось, що буде передаватися в спадок —
це дивовижно. Чекатиму з нетерпінням.
Щось міцне, дерев'яне.
Буде чудова сімейна реліквія.
-Це круто. -Добре, я радий.
ДЕНЬ 3
ЯКЩО ДУМАЄШ, ЩО ДБАТИ ПРО СЕБЕ —
ЦЕ ЕГОЇЗМ, ПЕРЕДУМАЙ. - ЕНН РІЧАРДС
Де ми зараз?
Це місце називається «Естіло».
Знаю, ти вже маєш власний стиль,
але ми його трохи змінимо.
-Після тебе. -Гаразд.
Я щось роздивився навколо і розхвилювався.
-Що саме тебе хвилює? -Я до такого не звик.
Подобається щось конкретне?
Щось не те?
Ні, але я зможу одразу сказати, коли одягну.
Ти сам сказав, що ми експерти.
Тому дай мені сьогодні шанс.
-Бачу на столі… -Це не для тебе.
-Добре, бо треба йти на компроміси. -Так і буде.
-Ну на тобі воно… -Шикарне.
На тобі чудово, бо ти, може, ікона стилю. Але не я.
Джош хоче, щоб його сприймали виключно як мужнього ковбоя.
Думаю, він боїться, що хтось побачить у ньому бодай дрібку жіночності.
Я покажу тобі, що можна бути стильним, і не справляти враження ґея.
-Мати гарний вигляд. -Експериментувати з…
-І подобатися жінкам. -Так.
Джинси залишимо, щоб ти почувався собою.
Дякую. Так.
Але візьмемо трошки інший крій.
Замість футболок
є така сорочка без коміра і з кількома ґудзиками.
Дівчата оцінять, що це не банальна футболка.
-Показати трохи волосся на грудях. -Так.
Вони не будуть дуже вільні, а трохи облягатимуть.
Ти у формі, треба цим хизуватися.
Хочу ще показати тобі різні варіанти… Знаю. Ми спробуємо.
Скажи, чому ти так не любиш щось таке.
Коли я вранці вдягаю чоботи,
то думаю, що такі самі носили мої предки.
Зрозумів.
Батько, дідусь, покоління техасців.
Я зрозумів.
Якби хтось із них взув таке…
То річ не тільки у вигляді. Це ніби…
-Це моя історія. -Звідки я родом.
Але…
коли твій дідусь був молодим, такого взуття не було.
Ну так.
Я приготував тут для тебе прикид.
Кажи, якщо щось треба.
Я намагаюся бути тактовним і даю йому найконсервативніше, що можу знайти,
і водночас кращу версію його одягу.
Чоботи не такі й погані.
Але все інше таке тісне.
Я спітнію в цьому за 12 хвилин.
І видно мій кран.
-Не видно, чесно. -Бачу його в дзеркалі.
-Нічого подібного. -О Боже…
Тут навіть немає ременя.
Але він опирається навіть таким змінам.
-Ти завжди носиш ремінь? -Щодня.
Підтримувати штани чи для вигляду?
Це предмет гордості.
Десять років на ранчо — маєш пряжку.
Це для нас важливо.
-Заправити всередину? -Тільки спереду.
Незвично.
Зовсім незвично.
Забудь про це. Ти собі подобаєшся?
Прямо зараз — ні. Я як якийсь гольфіст.
Проблема в сорочці?
-Думаю, так. -Добре, швиденько візьмемо іншу.
-Як тобі? -А як тобі?
З цією набагато ліпше.
-У ній я можу дихати. -Добре.
-Матеріал дихає. -Чудово.
Думаєш, це твій розмір?
Мені так не здається.
-Бачиш це? Це плечовий шов. -Ага.
-Якщо сильно натиснути… -Він має бути тут?
Отут.
Знаєш, що мене дістає?
Я не люблю визнавати, що помилявся.
Але тепер я дивлюся на цю сорочку, і якась вона трохи завелика.
-Так і є. -Трохи.
-Спробуєш іншу? -Добре.
Приємно бачити, як він нарешті починає розуміти,
що може гарно виглядати і почуватися «мужнім»,
почуватися ковбоєм.
Але це не означає, що йому це має не подобатися
Як тобі ця?
-Куди краща. -Так?
-Шов уже ближче до плеча. -Так, уже ближче.
І в цій попередній твої руки здавалося дуже тонкими, як спагеті.
А в цій твої руки у всій красі.
Досить непогано.
Дякую. Це великий комплімент, я знаю.
Я почуваюся чудово.
Просто хвилююся, чи…
Що? Через ноги?
Чи приймуть мене інші ковбої.
Якби я вийшов на ранчо в такому вигляді…
На ранчо вдягай, що хочеш, мені все одно.
А за його межами, коли хочеш вразити дівчат, а не хлопців,
вдягай щось, що сподобається дівчатам.
Ось чоловік, що не одержимий роботою.
Бо розуміє, що є інші, такі ж важливі речі. Його сім'я.
Дуже тобі вдячний за це.
-Привіт. Неон, сюди. -Привіт!
Неон, додому.
Тут наш дім.
А тут моя кухня.
Овочі можуть бути смачними, корисними, але також…
-Нудними. -Ні, це не для нас.
Я все розумію. Джош щодня їсть смачнюще ваґю.
Але це одна група продуктів. А ще чотири?
-Коли ти останній раз їв моркву? -Я згодував її коню.
Коні їх люблять.
То коли в тебе була морква,
ти згодував її коневі, а не з'їв сам?
-Ну, я одну йому, одну собі. -Ясно.
Сподіваюся, ці будуть смачніші. Я взяв такі гарні, різнокольорові.
Маємо спеціальний ніж, просто зчищаєш шкірку.
-Ага. -Обережно з пальцями.
Чудово. Я додам трохи масла, десь столову ложку.
Завжди беру оливкову олію.
Рівномірно розтоплю його по всій поверхні.
Кінчики я залишаю, вони добре підсмажуються.
Потім можна відрізати.
Чудово. Посолимо.
Глянь, як гарно!
-Як можна не любити овочі? -І справді гарно.
Якщо я щось готую, це має виглядати апетитно.
-З оцим дуже навіть сексуально. -Так.
Навіть якщо я не знаю, що роблю, то виглядає, ніби розумію.
Апетитно для того, кому готуєш, для Кейли?
Чи для себе?
Коли хтось дивиться на мене…
-Розумієш? -А, то річ у марнославстві.
Саме так. Бо я такий дивлюся і поняття не маю, що відбувається.
-Але маєш вигляд про! -Так!
Кладеш рушник на плече, і тебе раптом усі поважають.
Правда? Дуже зручно.
А тепер спеції.
Їх можна буде додавати до курки, риби.
Трохи свіжого чебрецю. Пробував колись?
-Ні. -Тримай.
Він росте вверх.
І якщо провести вниз пальцем, акуратно…
Стебла нам не треба. А все інше просто кидаєш всередину.
-То треба тільки листочки? -Ага.
Там весь запах. Багато не треба, трохи.
-Далі мед. -Просто ллєш мед.
Просто ллю.
Я додаю його зараз, а не раніше, бо в ньому багато цукру,
і якщо б ми додали його раніше, усе згоріло б до чорного.
-Любиш гостре? Товчений чилі. -Так, давай.
Додамо трохи.
Тепер трохи їх поперевертаємо.
Отак легко вперед-назад.
-Спробуй. -Гаразд.
Так!
Ось так?
Бачу впевненість.
Скоро будуть готові.
Один з кров'ю, інший середньо просмажений.
Ти майстер своєї справи.
-Це моя улюблена частина процесу. -Справді?
Бо якщо стейк смачний,
то значить усі добре зробили свою роботу.
Авжеж.
Я радий, що він почувається справжнім босом.
Ось, що мені подобається.
Мушу визнати, що морква неймовірна.
Такої смачної моркви я ще не їв.
-Невже? -Дуже смачно.
Пікантність не одразу відчувається.
Так.
Неон, сидіти. Гарна дівчинка.
Вона схвалює ваґю.
ВУЛЛІ БРОС. РОЗПРОДАЖ КОРМУ
РЕЙНДЖЕР КЕТТЛ ОСТІН ТЕХАС
Повернемо трохи цей бік, щоб було перпендикулярно до дерев.
Я привіз новий дім,
бо Джошу потрібне місце, окреме від інших хлопців на ранчо,
куди він зможе привести дівчину,
а потім, може, і дружину.
Д-Р ГАРВІ ФІЛҐУДС
Привіт. Маєш чудовий вигляд!
-Подобається? -Просто красень.
Добре… Будемо обніматися.
Завжди. Ще не звик до обіймів?
Уже майже.
Це міс Гарріс.
-Місті Гарріс. -Джош Айлерс. Приємно.
Міс Гарріс — наша наставниця з питань етикету й способу життя.
Вона поділиться з тобою,
як можна стати трохи елегантнішим.
Слухайте, ковбої — це круто.
Випити пива, поїздити на коні, з'їсти м'яса.
Але якщо треба до когось позалицятися,
з цими уроками він побачить, що може бути і грубим, і витонченим.
Зазвичай чоловік сидить ліворуч від леді.
Ліворуч. То я сяду тут.
Він відсуне для неї крісло.
І вона граціозно на нього опуститься.
Важливо: він підсуває крісло лише раз, далі вона сама.
Я дуже граціозно опущуся.
-Усі виделки лежать ліворуч. -Виделки ліворуч, зрозумів.
Сьогодні в нас суп і салат.
Спочатку завжди беремо крайню виделку.
Як ви взагалі їсте суп?
Трохи його розмішую.
Ложкою треба черпнути від себе, провести дном по краю і піднести до рота.
-Щоб на крапало. -Так.
Забризкатися ніхто не хоче.
А що робитимете з хлібом?
Я б напевно вмокнув його.
Я теж! Я б теж умокнув!
Можна кинути шматок і з'їсти ложкою.
А брудну ложку можна класти назад на стіл?
-Ніколи. -Так, мем.
Треба робити нотатки.
Ага.
Джоша дуже зацікавив урок етикету.
Він ставив запитання. Був уважним.
Схопіть його.
Переверніть.
Хто б не зустрічався далі з Джошем — не дякуйте.
Якщо ви ще не доїли, «Х» означає не чіпати.
Коли закінчили, треба класти отак.
Ваш офіціант зрозуміє цей сигнал.
Те саме, якщо покласти серветку ліворуч від тарілки.
Стільки нового.
А що з тостами?
Ні. Делікатно.
-Так. -Не цокатись.
-А підняти. -Так.
-Піднімаємо. -Будьмо.
За нас.
Ви ж не думали, що уроком усе закінчиться?
Самі знаєте, попереду відверта розмова.
З них усіх я боюся тільки тебе.
Чого б це?
Бо знаєш, що я не обговорюю?
-Свої почуття. -Ясно.
Пора розібратися, чому Джошеві вчинки й слова заважають йому
втілити свою мрію про майбутнє з сім'єю й дітьми.
Я ще ніколи так не зупинявся на собі.
Можна, я хоча б вип'ю?
-Вип'ємо разом. -Добре.
-Будьмо. Не можна цокатися. -Так, ми це щойно вивчили.
Для мене давно ніхто не робив нічого такого продуманого, як цей урок.
Я радий.
Я завжди більше дбав про інших.
Так, ти дуже довго ставив себе на друге місце.
Навіть не на друге, а якесь 300-е.
І як воно, бути на 300-ому місці?
Я почуваюся благородно.
Почуваюся вартим поваги.
Ти перекручуєш позитив. Що нібито почуваєшся благородно.
Але я точно знаю, бо сам це пережив,
що коли не ставити на перше місце себе, почуваєшся гівняно.
Це не життя.
Навіть якщо ти батько, треба перш за все поважати себе.
Щоб узяти відповідальність
за всі свої стосунки.
Думаєш, ти брав на себе відповідальність у стосунках з Кейлою?
Я тоді був повним дегенератом.
Задивлявся на інших жінок. Не слід було так робити.
З нею завжди було легко.
І я злякався, що зустрів дівчину, яка мені дуже сподобалась.
Думав, що тепер робити. Почали з'являтися почуття.
Ми заговорили про шлюб і всяке таке. Це страшно.
Але цього ж усі бояться?
Ні.
Ти не боїшся?
Ні, бо вірю собі, люблю себе.
І тому я знаю, що прийму правильне рішення.
-Можна питання? -Так.
Що ти зробив, коли зрозумів, що треба себе любити?
Я замислився про всі свої вчинки,
які не назвеш любов'ю до себе.
Я багато пив. Ходив на вечірки з наркотиками.
Але я зрозумів, що це ніяк не допомагає мені любити себе.
Для інших я був успішним.
Але я дивився в дзеркало і не бачив там успіху.
У нас схожі історії.
Так.
Але це можна подолати, можна почати любити себе більше.
Щойно ти попіклуєшся про себе,
інші стосунки у твоєму житті теж налагодяться.
Адже ти знаєш, що мрієш про сім'ю.
І Кейла теж частина цієї мрії.
Так.
-Ти просив у неї вибачення? -Ні.
Ніколи.
Подзвони Кейлі.
Але попросити вибачення, мабуть, варто особисто.
Так.
Але запроси її, скажи:
«Треба поговорити».
-Так. -І відверто поговоріть, як зараз зі мною.
Мені сумно, що Кейла ніколи не чула від нього вибачень.
Маса людей так і не розставляють крапки над «і».
-Алло? -Привіт.
-Що робиш?
Відпочиваю. А ти?
Просто сиджу.
Це також означає, що Джош так і не завершив ці стосунки.
Не взяв відповідальності за свої вчинки,
а якщо цього не робити, не бути з собою чесним,
не буде ні росту, ні зцілення.
Хочеш прийти позависати?
Якщо хочеш росту й зцілення,
треба брати на себе відповідальність.
Звичайно. Я прийду.
Добре, сонце. Тішуся.
Це перший крок, коли його вчинки відповідають словам.
Чекатиму.
-Скоро буду. -Бувай.
Розчулився?
Ні, не розчулився. Я ж казав, що не буду плакати.
Це вперше в тебе зволожилися очі.
Це все алергія.
ДЕНЬ 4
ХАРАКТЕР ПРОЯВЛЯЄТЬСЯ
ПІД ЧАС ТРЕТЬОЇ-ЧЕТВЕРТОЇ СПРОБИ. - ДЖЕЙМС А. МІЧЕНЕР
Так.
Привіт!
-Нарешті хтось зав'язав тобі очі. -Ага.
Так, ідемо сюди. Розвертайся.
Готовий?
Готовий.
-Вперед! -Раз. Два. Три!
Це новенький будинок.
Ого.
Мову відняло?
Так. Нічого не подумайте, але я хочу вас усіх обійняти.
-Чудово! -А що ми мали подумати? Що тут такого?
Ну ви даєте.
Це відпадно.
А можна подивитися?
Ходімо всередину.
-Розкішно, правда? -Це все ви?
-Тепер маєш кухню. -Можна й посміятися.
Подумай тільки! Маєш справжню кухню
і висвітлене волосся.
Чого ще треба?
Маєш місце для відпочинку, для розваг.
Тут можна не тільки Нетфлікс дивитися. Боббі зробив його міцним.
Робота одного з наших колег.
Так круто.
Ідемо далі?
Справжня ванна.
Тут трохи тісно, але можна багато чого сховати.
Клас.
І нарешті остання кімната.
Нова спальня.
Шафа, полички, рослини.
Я зробив два великі вікна в кутку, щоб було просторіше.
Я просто в захваті.
Тут стільки всяких деталей, я вражений.
Одна з моїх улюблених речей тут —
це твій сімейний герб. Твоя історія.
Уяви, як круто буде передавати його наступним поколінням.
Він трохи зноситься. Буде класно.
І літня кухня? Тут навіть раковина є.
Так.
У мене немає слів.
Так, я написав тобі дуже гетеросексуальну, дуже чоловічу записку,
як доглядати за шкірою.
Це якщо в тебе небагато часу.
Нашвидкуруч.
Добре.
Це просто кондиціонер, змішаний з водою.
Ідеально для кучерявого волосся.
Він усе трохи відсвіжує.
-І його не змивати? -Ні.
Дай руку, трохи нанесу тобі.
-Починай з кінчиків. -Ззаду?
Дуже добре.
-Ось так? Там? -Саме так.
-Ходи сюди. -Дякую.
Мені дуже сподобалося.
Бачу, тобі вже комфортніше обніматися.
-Так. -Так. Ну типу…
Коли ми вперше зустрілися, я хвилювався.
Це було видно.
Після шести годин з тобою в салоні я трохи заспокоївся.
-Так. -А тепер зовсім добре?
Так! І ви дотрималися свого слова. Не пройдисвіти якісь.
А ти записку написав.
І дійсно допоміг мені. Тобі дійсно було не байдуже. Це круто.
Не хочу знов ставити тебе в незручне становище,
але коли ти даєш волосся назад…
-Я ж зробив тобі комплімент. -Так, але Кейлі…
-Дівчатам це… -Мені робити так?
-Так, це… -Чекай, на цей бік?
Ви це бачили? Бачили це в себе вдома, Америко?
Що таке?
Покажи Антоні.
-Дуже дякую. -Люблю тебе. Розважайся!
Сьогодні великий вечір з Кейлою.
Як мені діяти, як думаєш?
А як ти сам думаєш?
Думаю, я маю попросити в неї пробачення.
Чудово.
І щиро.
Сказати «вибач» — просто. Роблю це ще з садка.
Я хочу подивитися їй в очі і сказати: «Вибач, що я тебе розчарував».
Щоб воно не було голослівним, треба в усьому зізнатися.
-В усьому зізнатися? -Саме так.
-Тільки тоді це спрацює. -Ну гаразд.
Якщо просиш вибачення, не може бути жодних «але», «що», «чому».
Вибачення — це коли зізнаєшся у своїх вчинках,
і коли інша людина бачить, що ти розумієш, що зробив.
-Ти колись просив так вибачення? -Ні.
Тому я трохи хвилююся.
-Привіт. -Не хотів перебивати.
Час переодягатися.
-Полюбив обійми, Джоше? -Ні.
Мене ти любиш найбільше.
Найбільше тебе турбувало взуття.
Це дуже стильна версія ковбойських чобіт.
Але вони не для роботи.
Тому якщо підеш на побачення чи ще кудись,
можеш сміливо брати їх.
Усе дуже нейтральне.
Щоб ти не вдягнув — усе пасуватиме до футболки.
-А ти добре впорався. -Спробуй ось це.
Гаразд.
Ну що, дітки, готові?
-Так! -Бо ми готові!
Дивіться, який красень!
Ого!
Крокуєш до Кейли…
-Красунчик! -Він покрутився!
Супермодель оглядає володіння.
Тане, це бавовна?
-Так! -Чудовий костюм.
Не кроп-топ, але дуже близько.
Останній?
-Так! -Добре.
І це вже буде кроп-топ?
Так, кроп-топ.
Кроп-топ!
Так!
Тане, твій зад у цих штанах такий милий.
Дякую.
Так, Джош!
Ого!
-Це замшева сорочка? -Саме так!
Я не хотів забирати його надто далеко із зони комфорту.
-Крута. -Добре.
-Як волосся? -Ти просто розкішний!
-Дякую. -Нам пора йти.
Джоші.
Ви прийшли з таким ентузіазмом.
І я багато дізнався про свої почуття.
Дякую вам, хлопці.
Від щирого серця.
Мені вже сумно.
Дякую, що стали мені друзями.
-Дякуємо тобі -Друзі назавжди.
Дякую, що відкрився і засипав нас запитаннями.
Усе в тебе вийде.
-Дякую. -Бувай, Джоше.
-Бувай! -Гарного вечора.
Гарного вечора!
-Па-па! -Бувай!
Боже, ми чудово з ним попрацювали. Подивіться!
Знаю! Він просто красень.
Вдягни собі кроп-топ. Люблю тебе!
НОВИЙ ДЖОШ
ГОВОРИ ТЕ, ЩО В ТЕБЕ НА СЕРЦІ. - ДЕВІ КРОКЕТТ
Люблю ваґю.
Тримайте.
-Дуже апетитно. -На здоров'я.
Вперед, Неон.
Боббі. Джонні.
-Танні. Антоні. -Вперед.
Вперед.
І ти теж?
-Ну добре. -Така усміхнена.
-Дивимось? -Так.
Такий гарний.
Волосся просто прекрасне.
Справді прекрасне.
Боббі, там так круто.
Я б туди переїхав.
Там дійсно гарно.
О Боже.
Це все насправді?
Оце так.
Оце так ти. Привіт.
Привіт, люба, як ти? Хочу щось тобі показати.
Чекай… І твоя борода якась…
-Подобається? -Боже, це неймовірно.
Я зараз заплачу. Не віриться.
Ні, сюди. Я готую вечерю.
-Вона дуже гарна. -Так, розкішна.
Це… Не знаю, що й сказати.
-Будьмо. -Будьмо.
Дякую, що прийшла.
-Вони мила пара. -Так.
Маємо диван.
У тебе взагалі колись був диван?
Ні, це перший. Круто, га?
Ого.
Повірити не можу, що він запрошував її в те старе місце.
І не кажи.
-Ти помив голову? Виглядаєш… -Так, подобається?
-Так! У тебе гарне волосся. -Понюхай.
Гарно. По-чоловічому.
Раніше вона до смерті боялася його нюхати, а тепер нічого.
-Ура! -Ага.
Сідай.
Дякую.
-Один раз. -Справжній принц.
-Добре. -За презентацію десять з десяти.
-Ти дуже гарна. -І ти теж!
Маєш гарний вигляд. Особливо ззаду.
Джинси дуже добре сидять на твоїй… Ну, знаєш.
У нього дійсно красива, м'язиста дупа. Це правда.
Це був неймовірний досвід.
Я задумався про…
Дотепер я ніколи не думав про наші…
Ніколи не просив вибачення.
Хочу, щоб ти знала…
Що я шкодую від усього серця.
Вибач, що був з тобою нечесним.
Бо весь цей час
ти була дивовижною.
Ти була моєю дівчиною мрії, а я просто…
А я був не тим, кого потребувала ти.
Але я тебе обманув. І дав тобі в це повірити.
Вибач, що я ввів тебе в оману.
І за те, що дивився на інших.
Пробач.
Ти мені дуже подобаєшся.
Я працюватиму над собою.
Це було найважче за весь тиждень —
аналізувати себе.
Думаю, проблема в тому,
що я ніколи себе не любив.
Але я навчуся себе любити.
-Останній пазл. -«Що зі мною не так? Чому мене не любили?»
Отож. Річ не в тобі. Річ у тому, що він не любив себе.
Я тобі вибачаю.
Тішуся бути частиною цього етапу.
Ну тобто сподіваюся на це.
Я підтримаю тебе, як тільки зможу.
Ти ангел.
Сподіваюся, Джош не перестане працювати над собою.
Сказати: «Я хочу дружину і сім'ю» — це порожні слова.
Для цього треба щось робити і готуватися.
І, думаю, ми точно підштовхнули його
в правильному напрямку — додому.
ПОРАДИ ВІД П'ЯТІРКИ
СТАРОМОДНИЙ, АЛЕ НЕ ЗАСТАРІЛИЙ
Сидиш в улюбленому місці
в улюбленому костюмі, але не знаєш, що випити?
Як щодо класики? Коктейль «Старомодний».
Береш склянку «олд фешен».
Один кубик цукру.
Кілька крапель бітеру.
Три-чотири ложки води.
Як правило туди додають житнє віскі або бурбон.
Але сьогодні додамо першокласне віскі.
Кілька кубиків льоду.
Більші кубики не дадуть коктейлю втратити смак.
І нарешті трохи цедри свіжого апельсина.
«Старомодний» готовий.
Будьмо.
Переклад субтитрів: Юрій Бик