СЕРІАЛ NETFLIX
ОСТІН ТЕХАС
УСІ ЗНАЧИТЬ УСІ
Я завжди знала, що не така, як усі.
Народ!
Так, мем.
Ангела цього тижня так і звати — Ейнджел.
Наша нова героїня.
Ось і я.
Її звати Ейнджел Флорес.
Їй 22, і зараз вона живе в Остіні.
Вона спортсменка і тренерка. Щойно закінчила Ун-т Остіна.
-Ура! -Так!
Я треную важкоатлетів і змагаюся в паверліфтингу.
-Паверліфтинг це не жарти. -Так!
Її номінували Вінні, її тренер, і Катя, її дівчина.
Вона особлива.
Це я просто хизуюся.
Добре, я цього не робитиму.
Чому?
Коли я розповідаю про неї людям,
то завжди їх попереджаю.
Якщо побудете біля неї пів хвилини,
то закохаєтеся, бо не закохатися в Ейнджел неможливо.
Давай!
Вперед!
Легко й просто.
Вона дуже мотивована.
Два тижні тому вона вперше пішла на змагання.
Вона гори звернула.
Піднімає 180 кг, як пір'їнку.
Вона рекордсменка штату.
Ейнджел — дуже сильна жінка.
І ніколи не виправдовується.
Я б хотів, щоб вона була такою і в повсякденному житті,
а не лише в спорті.
Цікаво бачити, як вона виходить у світ
і буквально зіщулюється,
бо, думаю, вона ще не прийняла себе.
Я завжди дуже соромилася свого тіла.
Аж за 20 років я зрозуміла,
що мені не треба більш чоловічого тіла,
накачаного чи м'язистого.
А що мені треба змінити стать.
Вона ніби хоче вкрасти твої ліки.
Тобі не треба антиандрогенів.
На прайді 2019 в Остіні я вперше поголила ноги.
У спортивному ліфчику,
коротеньких шортах, подивилася на себе в дзеркало і така:
«Це я».
Я відчувала себе такою вільною.
Ніби звільнилася з кокона.
Вона завжди в спортивному одязі, бігає в ліфчику і шортах,
вона не вміє інакше.
У мене статура шафи.
Дуже милої шафи.
Я б хотіла, щоб вона не вдягала спортивне на побачення.
Поза спортзалом Ейнджел соромиться свого вигляду
і досі уникає людних місць через страх, що її не приймуть.
Ідея ходити по будь-які покупки, крім продуктів,
мене просто лякає.
Лякає і викликає тривогу.
Хтось дивиться, як я вибираю одяг? Мені це підійде?
Іти в примірочну?
Якщо я це вдягну, в мене станеться напад тривоги?
Це жахливо.
Ейнджел поступово знаходить себе,
але їй ще треба подолати кілька перешкод.
У неї зараз поворотний момент у житті,
і треба показати їй, що вона ідеальна.
Мені здається, що тільки люди з квір-спільноти зможуть
показати їй дорогу.
і, думаю, тоді вона відчує до себе прийняття і розуміння.
Так! Ми хочемо, щоб вона почувалася комфортно й безпечно, куди б не пішла.
Допоможемо цій спортсменці завоювати золото і в залі, і поза ним!
Так!
ДЕНЬ 1
УСІ МИ СИДИМО В ОКОВАХ…
ДЕХТО МАЄ ВІДВАГУ ЇХ СКИНУТИ. - ДЖІНА РОСЕРО
Вперед!
Стій. Так.
Потягаємо залізо?
В житті ще не був такий готовий.
Так тримати.
Ейнджел!
Підіймаєш такі тягарі.
Привіт!
-Приємно познайомитися. -Привіт, Ейнджел.
-Я Тан, радий зустрічі. -Я спітніла, вибачте.
Нічого страшного.
Привіт. Боже, це так круто.
Скільки ти щойно підняла?
Десь 115 кг.
Антоні міг би підняти. Це для нього виклик.
-Антоні наш силач. -Якраз добре взутий.
Ого.
Стисни булки, Антоні.
-Молодець. -Ти підняв!
Одного вистачить.
Нічого собі!
-Це було неймовірно. -Навіть дуже.
Це ти неймовірна.
Я ледве підняв раз,
і тепер спина болить.
Вона сильніша від двох Антоні разом взятих.
Вона сильна жінка.
Це квір-спортзал?
Так. Ним володіють і керують квір-жінки.
Ого.
Ура!
-Ти вже просто хизуєшся. -Ще два.
-Нижче. -Два.
Якби я це побачив…
-Біг би без упину. -Так і біг би!
Я просто хочу пончика, будь ласка!
Ти став для неї наставником.
-Так. -Як це було?
Воно особлива і має це зрозуміти.
Хочу, щоб вона сприймала себе красивою.
-Так. -Бо Ейнджел гадки не має, хто вона.
Ейнджел, нам тут дуже сподобалось,
але ми б хотіли глянути на твій дім, побачити Катю.
-Покажеш нам дорогу? -Поїхали.
Поїхали. Дякуємо всім!
Ейнджел, а ти з дитинства мріяла стати
олімпійською атлеткою? Чи це віднедавна?
Я займаюся спортом з семи років.
Тато записував мене на всі можливі секції: футбол, бейсбол, усе.
І з усього мені давався лиш футбол.
Тато завжди наголошував, щоб я займалася спортом.
Навіть якщо я сиділа на полі й збирала квіти,
я завжди хотіла, щоб він мною пишався.
А тоді я стала підлітком і раптом
я вже граю в другій найкращій футбольній команді району.
А в універі я долучилася до команди з важкої атлетики
і саме тоді я знайшла свою мрію — атлетику.
-Так. -Ясно.
Скільки ти вже живеш у цьому районі?
Десь півтора місяці?
-Зовсім недовго. -Тільки переїхали.
-Гарні вазони. -Правда?
Маленькі зелені друзі.
-Заходьте. -Дім!
Тут класно.
Так, дуже гарно.
Бракує індивідуальності, але ви тут всього місяць.
І вже маєте анальні пробки? Миленько.
-Що це таке? -Це для ніг.
Ейнджел молода. Їй 22, і це її перше власне помешкання.
Тут просто розгардіяш.
Таке собі студентське лігво. Але вона вже не студентка.
Спортивне.
І ще спортивне. Так, у цьому в нас потреби не буде.
Милий камін.
-Запхай пальця. - О Боже.
Це буде як з Джулією Робертс?
-Можна я? -Пам'ятаєте той момент з нею?
Так, вони падають.
-Зламалися. -Відремонтуємо.
-Це б їй підійшло. -А мені?
Люблю кроп-топи.
-Викинеш його? Я візьму собі. -Так. Візьму його тобі.
Дуже гарний комод.
Я б хотіла якось його прикрасити,
але я в цьому нічого не розумію.
-Пощастило, що я тут. -Тому ви й тут.
Багато брудного посуду.
У посудомийці вже нема місця, а її ще навіть не ввімкнули.
Ясно. Так.
Ні.
Я знаю, що це таке.
Силовий спорт. Ти молодець, що здобуваєш медалі й нагороди.
Для тебе все нове.
Як у тебе з впевненістю, коли ти виходиш у світ?
У світі і в спортзалі — це дві різні речі.
Але це дивно, тому що вони обоє існують…
-У світі? -У світі.
У спортзалі я почуваюся дуже впевнено.
А за його стінами я часто роблю отак,
прикриваю себе руками. «Не дивіться на мене».
Мова тіла.
Зробимо так, щоб ти всюди почувалася, як у залі.
Думаю, ми зможемо використати волосся і макіяж як знаряддя.
Я одного разу намалювалася, і в мене стався панічний напад.
Я цього не роблю.
У мене ніколи не було манікюру, педикюру. Я ніколи цього не робила.
Спробуй змінити свою думку про догляд,
бо спортзал — теж догляд за собою.
Треба розширити список речей, які приносять тобі радість.
Бо якщо тобі приносить радість одне місце,
а його закриють на ремонт,
то куди ти підеш?
Треба показати тобі нові місця.
Так. Звичайно.
З деяких речей видно, що ти експериментувала з одягом.
-Топ? -Вдягнула раз.
Не знала, з чим його поєднати,
а коли вдягнула, то почувалася некомфортно.
Цей гардероб дуже спортивний,
але в ньому не видно тебе.
Не знаю.
Я ще не знайшла свій стиль. Не знайшла стиль Ейнджел.
Зрозумів.
Мені завжди подобався стиль типу ґранджу, рок 90-х.
Рвані джинси і колготки в сітку.
Але я не знаю, що мені пасує.
Якби я тебе не знав і пройшов повз тебе,
а ти була б у своєму улюбленому одязі, яке б ти хотіла справити враження?
Я б хотіла почуватися сексуально.
Це я й хотів дізнатись.
-Так, я б цього хотіла. -Добре.
Бо більшість часу я не почуваюся сексуальною.
Не знаю, як підкреслити свою жіночність. Бо я тренуюся…
-Це твоя робота. -Я ж атлетка.
То ти хочеш урівноважити свій професійний
і внутрішній бік.
На сто відсотків.
-Яку роль грала їжа у твоєму домі? -Я їла постійно.
А хто у вас готував?
-Мама готувала все. -Справді?
Тато часом влаштовував барбекю.
-Але мама… -От уже ці тати.
І не кажи.
Але було смачно.
Справді, його барбекю було чудовим.
Але мама готувала з дня на день, і це було гарно.
Що тобі найбільше подобалося?
Все.
Її батько філіппінець, тому там багато філіппінського впливу.
Вона приходила й готувала пансит. Я точно не так вимовляю.
На мене не дивися, я таґальською не розмовляю.
-Привіт, як справи? -Як ти, Катю? Радий знайомству.
Я б хотів трохи поспілкуватися з тобою.
Ваші стосунки з Ейнджел почалися як гетеросексуальні, так?
Так.
А коли вона почала процес зміни статі, у тебе були з цим якісь проблеми?
Так, часом бувало.
Думаю, найскладніше було на початку.
-Я не знала, чи хочу цього. -Так.
І ставила собі запитання.
Чи зможу я це витримати ментально?
Але я просто… Я кохаю її, сильно.
І це для мене найважливіше.
Давай швиденько п'ять.
Це я й сподівався почути.
Ти почала процес зміни у 21?
-Так. -Як це сприйняла твоя сім'я?
Мама і брати з сестрами дуже мене підтримують.
Їм знадобилося трохи часу.
А батько?
Бо це ж він надихнув тебе
і підштовхнув до спортивної кар'єри.
Я вирішила, що перш ніж почати
гормональну терапію, я мушу поговорити з батьком,
сказати, що я роблю це
для свого здоров'я, бо часом я більше не хочу жити.
Після цієї розмови ми не спілкуємось.
Він не прийшов на День подяки й Різдво.
А що сталося?
Він не розуміє чому.
Не знаю…
Я б хотіла, щоб він бачив, яка в мене зараз як ніколи широка усмішка.
Я нарешті почуваюся собою, але дечого все ж бракує.
Мені не вистачає тата.
Мені його не вистачає. Я…
Його не було поряд.
А я зробила стільки всього крутого, відколи почала цей процес.
Усі решта кажуть, що пишаються мною.
Але я ніколи не чула цього від тата.
Так.
Відколи почала змінювати стать.
А я міг би спробувати з ним зв'язатися?
Щоб, можливо, ви з ним помирилися?
-Так? -Так.
Я б дуже цього хотіла.
Я тільки за те, щоб посприяти діалогу між Ейнджел і її татом.
Він сильно вплинув на її життя,
і тепер їй його не вистачає.
Привіт, мала.
-Обережно, мила парочка. -Так-так.
Чому це піде Ейнджел на користь?
Не знаю, думаю, ви їй дуже допоможете.
Я тебе люблю, але тобі потрібна допомога.
З чотирма ґеями і небінарною королевою
я таки навчуся бути дівчиною.
Знаєш що? Ми хочемо навчити тебе того, чого ти сама хочеш.
Ти вже жінка. Перед нами дівчина.
Ти знаєш, як бути жіночною, впевненою,
ми тут, щоб тобі було комфортно.
-Готова починати? -Так, абсолютно.
-Добре. -Так!
Цілуй свою дівчину.
Бувай.
ШТАБ ФЕЄРИЧНОЇ 5 ОСТІН ТЕХАС
Ейнджел зараз намагається стільки всього зрозуміти,
тому я хочу допомогти їй принаймні з декором,
зробити її дім місцем, де її чекають і люблять.
Цього тижня я хочу переконати Ейнджел в тому, що вона красуня,
що може почуватися впевнено,
що заслуговує на те, щоб бути собою у світі.
Хочу зустрітися з Ейнджел і її мамою, щоб більше дізнатися про її життя,
адже найкращі розмови завжди відбуваються за столом.
Ейнджел особлива, бо вона дуже тепла людина,
і видно, що всі ці роки вона
жила не своїм життям,
тому я допоможу їй відчути себе жінкою, якою вона завжди хотіла почуватися.
Ейнджел дуже підтримують у спортзалі,
але хочу допомогти їй поговорити з батьком,
бо вона має знати, що з її стосунками з татом.
Але вона також має зрозуміти —
неважливо, хто тебе приймає чи ні,
головне приймати і любити саму себе.
ДЕНЬ 2 ЛЮБИТИ СЕБЕ
ОЗНАЧАЄ БІЛЬШЕ ЛЮБИТИ ІНШИХ. - ЛАВЕРН КОКС
Вітаємо в «Рейвен Ров», найрозкішнішому салоні світу.
-Дякую. -Заходь.
Так, розкішність з самого ранку.
Поговорімо про колір.
У тебе прегарні червоні пасма.
Хочеш, щоб люди були в захваті від природного кольору
чи щоб захоплювалися яскравими деталями?
З твоїх слів обидва варіанти чудові.
-Не можу вирішити. -Знаю, я говорив з почуттями.
То, може, зробимо золоту середину?
-Я завжди обираю золоту середину. -Люблю золоту середину.
Дуже важливо, що Ейнджел береться за це, знаючи,
що вона не мусить ні для кого змінюватися.
Однак, я експерт з краси.
І маю навчити її, як ще можна доглядати за собою,
щоб почтуватися красивою і впевненою, бо вона неймовірна.
Я хочу почати з волосся,
щоб ми трохи повеселилися
і ти відчула впевненість й енергію.
Було б чудово.
Я б дуже хотіла всюди бути такою, як у спортзалі.
Так дивно: я стільки зробила, щоб себе знайти,
але й досі стільки всього не знаю про себе.
Ми всі це відчуваємо.
-Так. -Розумієш?
Це нормально.
У дитинстві я не мала на кого рівнятися,
не бачила жодних трансґендерів.
Я рівнялася хіба що на тата і спортсменів, з якими бачилася.
Щось було не так.
Я цілими днями сиділа в школі в старших класах
і думала, чому мені вічно так погано.
А коли ти почала змінювати стать, усе стало на свої місця і ти заспокоїлася.
На гормональній терапії я всього десять місяців.
З гормонами ці думки одразу зникли.
А що твоя сім'я останні кілька років?
Більшість з них пройшли цей шлях розуміння.
Шукали якусь інформацію, запитували мене.
До того я бачилася з ними принаймні раз чи двічі на місяць.
Але після терапії я не хотіла їх бачити, мати з цим всім справу.
Не хотіла докладати зусиль,
щоб фактично змусити їх переписати все, що вони про мене знали.
Не знаю. Я завжди почуваюся егоїсткою.
Як тобі така думка:
може, це цисґендерне, гетеросексуальне суспільство
егоїстичне, бо змушує тебе жити в брехні
і тепер ти звільняєшся від цих очікувань?
Бо не брехати собі — неегоїстично.
І, думаю, люди, які тебе люблять, які тобі близькі,
хотіли б, щоб ти жила повноцінно.
А якщо людині бракує співчуття й терпіння,
то ці стосунки, мабуть, не на часі.
Так.
Ейнджел — розумна, працьовита, прекрасна жінка.
Їй не потрібні нічиї підтвердження,
бо ми не контролюємо інших людей.
Тому перша і найважливіша людина,
з якою треба примиритися — ти сам(-а).
Я так тобою пишаюся.
Стільки розуміти у 22.
Сподіваюся, ти знаходиш час на дрібні радощі.
Не знаю, мені здається, я часом їх гублю.
Це нічого. Головне — усвідомлення.
Думаю, нам не трішки вистачає
розуміння, скільки всього ми вже пройшли.
Мова не лише про тебе, цим страждає багато людей,
але ти покидаєш цю пастку у 22.
-«Пастка-22». -Ага.
Хочу зробити тобі розкішний, легкий макіяж.
Гадки не маю, що роблю.
Це дуже просто, чесно.
Якщо можеш тягати залізо, то це тим більше.
Додамо обличчю трохи кольору з рум'яною.
Там, де б тебе могло трохи підрум'янити сонце,
щоб було природніше і грайливіше.
Так!
Готова до нової Ейнджел? Три, два, один.
О Боже.
Це дивовижно.
Мило, правда?
Не знаю, хто це, це хтось інший.
Я не плачу. Не хочу зіпсувати макіяж.
Нічого, ми все підправимо. Ми тут.
Ого.
Ти дуже гарна.
ДІЛАН ВАЙЛД
Привіт!
Боже, яка ти гарна!
-Я вражений. Час покупок? -Так.
Скажи, який у тебе досвід походів по покупки.
Якщо чесно, я цього не люблю.
Недавно зайшла в магазин
і не помітила, що йду повз дзеркала, а тоді побачила своє тіло.
А за мною йшла красива дівчина, я її побачила
і подумала: «Я ніколи не стану такою.
Ніколи не почуватимуся так добре й комфортно».
В мене одразу почалася задишка,
я розплакалася.
Катя буквально вивела мене з магазину.
Почала розпитувати, чи все добре, як я почуваюся.
Я вже й сама не знала, що відчуваю.
-Так. -Лише розпач.
-Так. -Дисфорію і взагалі… Жахливо.
Я одразу думаю,
що це все мені не підійде.
Це через розмір одягу
чи тому, що ти ніколи такого не носила?
-Уявлення не маю. -Зрозумів.
Мені важко розділяти, що грубе, міцне, тверде, а що суто чоловіче.
Але я також не хочу сильно вдаватися
в дуже яскраве чи надто жіночне,
як багато хто уявляє собі транс-жінок.
Можна почуватися жіночно і без рожевих і пухких речей.
Так.
Питання мужності чи жіночності мене не обходять.
Одак, для Ейнджел це явно проблема.
Тому я хочу знайти щось, в чому вона почувалася б
так, як не почувалася ніколи.
-Готова? -Так.
-Покажешся? -Добре.
Як почуваєшся? Що думаєш?
Не впізнаю цю дівчину в дзеркалі.
Геть не впізнаю.
Це я напевне вперше міряю плаття.
Я колись одягнула літнє плаття й одразу сказала собі: «Ні».
І викинула його. У мене в руках стільки сили,
але я все одно дуже соромлюся їхнього розміру.
Але в цьому платті вони здаються тоншими, і це добре.
Ти казала, що дивишся на інших дівчат у магазинах
і бачиш їхні фігури.
Цей фасон дає тобі малесеньку талію, а тоді вже стегна.
Такий собі трюк.
Думаєш, ти змогла б піти кудись у цьому платті?
Не знаю. Я дуже соромлюся свого живота.
Він залишився ще з часів до терапії.
Я не знаю жодної жінки,
крім хіба світових топ-моделей,
яка б не мала тут трохи такої форми.
У тебе цього не більше, ніж в інших.
Ну добре.
Будь добрішою до себе, коли дивишся в дзеркало.
Спробуймо ще щось.
-Ейнджел, сонце? -Так?
Покажеш, що ти вдягнула, будь ласка?
Гаразд.
Як тобі?
Ого.
Гаряченько.
-Справді? Ура! -Це все, чого я хотіла.
Скажи, чому гаряченьке? Я знаю чому, але скажи.
У цьому видно мої м'язи і фігуру.
Але вільні штани додають мені трохи вигинів,
ніж коли б я одягнула щось тісне.
Підкреслює стегна.
Пояс жіночний, але також сильний, і це дуже добре.
А топ просто сексуальний.
Інша постава.
Вчора ти зовсім так не рухалася.
Ого.
Ще 12 годин тому я б себе такою не уявила.
Це ніби сон.
Я б ніколи так не одягнулася.
Я гадки не мала, що маю такий вигляд.
Взагалі.
Принесу тобі серветку.
Бачити Ейнджел такою щасливою, що вона нарешті віднайшла свій стиль,
дуже мене тішить.
Сподіваюся, це допоможе їй
почуватися комфортно у своєму тілі
і позитивно відіб'ється на інших сферах її життя.
Я в захваті від кожного квадратного сантиметра
і не перестаю крутитися.
Так, махни волоссям.
-Дякую. -Прошу.
-Дякую тобі. -Ні, тобі дякую.
Я радий, що став для тебе хрещеною феєю.
Гарно тут, га?
Нічого собі.
Хотів тебе сюди привести, бо в кінці тижня на нас чекає…
-Новосілля. -Так.
Ви вже проводили вечірки?
На минулій квартирі ми гучно святкували уродини Каті.
Усе інше, що було, я б не назвала «вечіркою».
Хочу, щоб вдома ти почувалася, як у спортзалі.
Ейнджел дуже комфортно в залі,
але є стільки місць, де вона почувається небажаною.
Привіт.
Джон і Даґ.
-Привіт. -А це Луна.
Така мила.
Тому я привів її в цей милий магазин, де їй буде комфортно.
Стиль, дизайн, інтер'єр —
я про це все навіть не замислювалась.
Як і більшість 22-річних.
Мій чоловік любить — навіть якщо я їх не враховую…
Він любить, щоб я слухав його думки.
-Тому я запросив сюди Катю. -Справді?
Я хотів її залучити,
бо це серйозне рішення, особливо, коли живете разом.
Ми якраз про тебе згадували.
Привіт.
-Маєш чудовий вигляд. -Ура!
Які підбори!
Ви тільки подивіться.
-Можна і мені такі штани? -Крастиму в тебе одяг.
Та будь ласка.
Я можу в них ходити.
Пишаюся тобою.
-Це ти вперше на людях у підборах? -Так, уперше.
-Справді? -Успішно.
Чудово.
Хоч у вас і класний диван,
але я вважаю, що великі меблі в домі,
як-от дивани, ліжка, столи мають бути нейтральними.
А вже подушки, килими можна змінювати залежно від настрою.
Це поліпшена версія нашого дивану.
-Так. -Ага.
-Він чудовий. -Подивимося ще.
Я знаю, що ти любиш зелений.
Тому, думаю, тобі сподобається це крісло, бо воно зелене.
-Чудово. -Ось це.
-Дуже міцне, зручне… -Але й дуже м'яке.
А ще круто, бо там три матеріали.
Оббивка, пластикова оболонка, на подобу вінтажного лаунж-крісла Імзів,
а тут маємо метал. Три різних матеріали.
-Дуже миле. -Так, і унікальне.
-Мені подобається. -Бачиш?
Я ж казав, що ти знайдеш свій стиль. У тебе гарний смак.
ІЗІ ТАЙҐЕР
Останній рік був складним, бо 21 рік я виховував хлопця.
Я не замислювався, через що проходить моя дитина.
-А ви раніше бачили трансґендерів? -Ні.
Я нічого не знаю про трансґендерних людей.
Усі дуже переживали через вбиральні,
а мене це не хвилювало,
але потім це прямо вплинуло на мою сім'ю.
Постукало у двері.
Тому мені важко це прийняти і жити з цим далі.
Я боюся побачити свою дитину,
бо я ще не звик до цієї зовнішності.
А чому боїтеся? Побачити свою дитину не такою, якою ви її знаєте?
Так.
Я думаю, ми як батьки часом
уявляємо для своєї дитини певний образ, певне життя,
і оплакуємо його, коли так не складається.
Так.
Але ваша дитина недалеко втекла від придуманого вами
образу.
Ейнджел почувається щасливо, але сумує за вами.
Сумує так, що ви й не уявляєте.
Я б хотів дізнатися, як це все почалося.
Це мене найбільше непокоїть.
Звідки взялися такі думки чи зміна думок.
Бо я відчуваю прогалину…
в серці, якої мені бракує.
ДЕНЬ 3
БУДЬ СОБОЮ, А СВІТ ПІДЛАШТУЄТЬСЯ. - МАНАБІ БАНДОПАДГАЙ
Вже не терпиться їх приготувати.
Маємо сою, рисовий оцет і трохи цукру.
Часом я ще люблю додати зеленої цибулі.
Наприклад, до цибулевих млинців.
-Звучить непогано. -Такий солоний, трохи різкий смак.
-Привіт. -Боже!
О Боже!
Я в захваті від…
-Вибачте, момент для мами й доньки. -Так гарно…
Коли навколо так змінюється життя,
один рецепт може тебе повернути.
-Так, дуже гарно. -Дякую, мамо.
Їжа має велику силу ностальгії.
Твоє лице просто засяяло, коли я запитав, що ти їла в дитинстві.
І ти згадала, що мама готувала лумпії. Ви колись готували їх разом?
Здається, що ні. Я не їла їх роками.
-Роками? -Так. Вони такі смачні.
А коли її готує мама, це просто щось.
Приємно таке чути.
-І нині мама нас навчить. -Саме так.
Лумпії — традиційні філіппінські смажені яєчні рулети
з різною начинкою.
Я люблю отак порізати
мелене м'ясо.
Так воно потім краще подрібнюється.
-То ти не товчеш… -У пательні.
-Саме так. -Ого.
Поріжеш капусту?
-Мені вже страшно. -Страшно?
Я згинаю пальці, а тоді ніби впираюся кінчиком ножа.
-Нормальна товщина? -Так.
Мама схвалює — це головне.
-Що далі? -Додаємо овочі.
Маємо капусту, зелену цибулю, моркву.
Часник. Соєвий соус.
І трохи устричного соусу.
Нам вдалося знайти справжні роли для лумпій.
Здавалося б, я достатньо бувала в «Чипотле», щоб знати.
Маємо трохи яєчного білка, щоб ліпше трималося.
-Є. Зробила. -Клас.
Мають просмажитися з усіх боків.
Зрозумів.
Ейнджел розповідала, що в дитинстві
тато спонукав її займатися всіма видами спорту.
Цікаво, що зараз я відчуваю,
ніби досягаю всього того, чого він хотів від мене колись.
Пам'ятаєш мій останній футбольний матч?
Я пішла з поля вся в сльозах:
«Моїй спортивній кар'єрі кінець».
А він мене міцно обійняв, сказав, що пишається мною, і…
-Він це вміє. -Це правда.
Я все розумію, бо на твоїх останніх змаганнях думала:
«Я тут», але знала, що ти б хотіла побачити замість мене тата.
Це не те, що він тебе не любить, чи не…
Він просто намагається зрозуміти. Мусить дійти до всього сам.
Усім потрібен час.
Як моя кохана теж мусила це все перетравити.
Усі не можуть просто взяти й перемкнутися.
Так. Тільки тому, що ми готові, не означає, що всі інші теж.
Я заспокоїлась, коли вперше побачила твоє лице
після початку терапії, твою усмішку.
Я зрозуміла, що ти щаслива.
Мама дуже її підтримує.
Вона так відкрито говорить
про свої проблеми з прийняттям нової Ейнджел.
Але вона бачить свою дитину
і хоче, щоб та була щасливою. Ось і прийняття.
Він походить з традиційної мексиканської сім'ї,
і там… Може бути тільки так і ніяк інакше.
Але думаю, він до цього дійде.
-Потрібен час. -Так.
Потрібен час.
Це справді так.
До речі про час, здається, вони вже готові.
Що буде в кінці тижня?
Запросимо кількох друзів на новосілля,
бо ми ще його не святкували.
Тому було б гарно їх приготувати.
-Думаю, всім сподобається. -Я теж.
Мені дуже цього бракувало. Це…
смак дитинства.
Я щаслива, що ми зробили їх разом.
Непогано.
Як справи?
-Чудово. -Маєш гарний вигляд.
-Дякую. -Дивовижний.
-Боже. -Вчора був божевільний день.
Круто.
Я хотів запросити тебе на розмову, бо
серед іншого ми говорили про підтримку.
Ти дуже чітко розповіла про свої стосунки з батьком.
Чого тобі бракує для впевненості в колі сім'ї?
Батька, власне.
Я б хотіла почути від нього, що бути собою для мене — нормально.
Чи йому важко на мене дивитися, чи важко зрозуміти, що я роблю?
Думаю, часом у нашій спільноті — ЛҐБТКІА,
ми відчуваємо, що владу має інша людина.
Для мене камін-ат — це не вихід з шафи, а коли впускаєш до неї інших.
І коли кажемо «камін-аут»,
то даємо іншій людині змогу себе відштовхнути.
А я не даю іншим такої можливості.
Я запрошую їх назад у своє життя.
Я зустрівся з твоїм тато і запитав, чи хотів би він з тобою зустрітися.
І він погодився.
Ти не проти, щоб я його сюди запросив
і ви поговорили?
-Хочеш цього? -Так.
Для Ейнджел це момент, коли
вона або любитиме себе і батько розділить з нею цей шлях,
або, можливо, втратить його.
Це дуже важко.
І я хочу її в цьому підтримати.
Привіт.
-Радий вас бачити. -І я.
-Як справи? -Добре.
-Усе добре? -Так.
-Класні шкари. -Дякую.
Я не знаю, що сказати.
Так, у мене щось подібне.
То був складний рік.
-Довгий. -Та.
Ейнджел, на які запитання ти б хотіла почути відповіді?
Я просто…
Мені цікаво, чому тобі так важко було мене бачити?
Ти думав, що я буду геть на себе не схожа?
Так, я так думав.
Найбільше я боявся…
побачити тебе.
От і все.
Я 21 рік виховував хлопця.
Розумієш? Було відчуття, ніби я тебе підвів.
Мені тебе не вистачає.
Не вистачає тебе в житті.
Я б хотів дізнатися, що тобі допомогло в цьому процесі.
Бо я знаю, що ми обоє потребуємо одне одного.
Я ніби ніколи себе не запитувала.
Якщо не торкаєшся теми, то й не знаєш, про що вона.
І я постійно відчувала, що щось не так.
Скільки б я не грала у футбол з хлопцями…
-Я ніколи не почувалася такою, як вони. -Так.
Коли я звернулася до себе в жіночому роді,
взяла нове ім'я, усі сумніви зникли.
Важко прийняти, коли дитина каже тобі,
що вона не така, якою ти її уявляв,
якою думав, вона виросте.
Але зараз я чую, що ти досі та сама дитина.
Коли намагаєшся виховувати сина…
У нашій культурі хлопці мають бути міцними,
щоб вони виростали справжніми чоловіками.
А якщо в тебе… До дівчат ставляться, як до принцес.
Це єдине, чого нас навчали.
У цьому плані було важко. Я не міг сприйняти тебе, як «її».
Ну, я аж ніяк не принцеса, тату.
І не хочу нею бути.
У мені досі є всі ці якості, які ти в мені заклав. Я досі я.
Всі кажуть мені працювати в поті чола.
І коли я когось треную, то досі думаю, що хочу бути, як ти.
Ти хотів, щоб я колись сказала тобі, що стала таким чоловіком завдяки тобі.
Я стала такою жінкою завдяки тобі.
Я б не змогла цього всього зробити без тебе.
І весь цей час я просто хотіла, щоб мій тато був поруч.
Я думала,
що якби він тільки бачив, як я тепер усміхаюся, яка я щаслива…
Твоя мама постійно казала: «Якби ти бачив, яка вона щаслива, то змирився б».
А це все, чого я хочу.
-Я люблю тебе. -І я тебе люблю.
І я тебе люблю.
Можна ще раз тебе обійняти?
Усе буде добре.
ДЕНЬ 4
Я ВВАЖАЮ СЕБЕ СОБОЮ. - АНДРЕЯ ПЕЇЧ
Обожнюю такі справжні сюрпризи.
Заходь.
Сюрприз!
О Боже!
-Де я? Це мій дім? -У себе вдома.
-Що? -Глянь на новий камін.
Мармур на замовлення, весь камін на замовлення.
О Боже.
-Вибачте, мені очі розбігаються… -Нічого.
Не знаю, що й сказати.
Добре.
У мене просто немає слів.
Такі гарні.
Так, текстура.
Усі на замовлення, там ще одна для рослин,
бо ви їх любите. Готові побачити спальню?
-О Боже! -Оце так.
-Ого. -Спальня дорослої жінки.
Це гонг?
-Ніби зовсім інша кімната. -Так і є. Де я?
Просто розкішно.
У мене немає слів.
Жодного-жодного слова. Хіба що крім цих.
Дякую.
-Люблю тебе. -Так щиро.
Перш ніж візьмемося за новосілля, що ти думаєш про рецепт?
-Я зможу. -Добре.
-А як настрій? -Трохи хвилююся.
Усі будуть куштувати їжу й оглядати цей прекрасний будинок,
тому побачимо.
Дякую за все.
Ну звісно.
-Я дуже хочу поговорити про одяг. -Гаразд.
Як бачиш, у твоєму гардеробі тепер купа речей.
Багато спідниць, топів.
Так, спідниці.
І ще є кроп-топи,
бо в них тобі вже комфортно.
Експериментуй.
Шукай те, що тобі підходить.
Поєднувати?
Так.
Зробимо те саме, що робили в крамниці.
-Поекспериментуємо. -Залюбки.
Так…
Так!
Ейнджел, люба, виходь.
-Так! -Ого!
-Принцеса ґранджу з 90-х. -Темна частина крута.
-Ґрандж 90-х? Моє все. -Справді?
Дуже сексуально і красиво.
Це найкоротший топ, який я тільки бачив.
Нарешті, кроп-топ, Танні!
Так, так!
Почуваюся дивовижно.
-Класний вигляд. -Ще прикид.
-Так! -Ого.
Привіт!
-Раді тебе бачити. -Привіт!
-Хіба тут не круто? -Ще й як!
Хіба не крутий у тебе дім?
-Привіт. -Радий бачити.
-Так. Привіт, Катю. -Привіт.
-Готова побачити свою дівчину? -Вмираю, так хочу.
Ейнджел.
Покажи їм.
-Хто ти? О Боже. -Ого.
-Мило. -Прекрасно.
-Неймовірно. -Ого.
Так тримати.
У нас зовсім різна естетика, але це нічого.
Це нічого.
-Все, досить, нас діти дивляться. -Назад.
-І прикраси, і пояс. -І волосся, і макіяж, і одяг.
-Неймовірний вигляд. -Так.
А ви не розчаровуєте.
Маю сказати, що ти чудово впоралася,
маєш розкішний вигляд.
-Катю, що ти скажеш? -Просто вау.
Ми хотіли тебе вразити.
Ми зробили все, що могли,
щоб ти відчула себе прекрасною.
Ми всі тебе обожнюємо.
Дякую всім вам за допомогу.
Було стільки чудових моментів — таких, як зараз.
Але дивитися на себе в дзеркало і почуватися прекрасною,
не просто подивитися і сказати: «Гарний вигляд».
А справді почуватися добре, красиво, сексуально.
-Перший день змінив усе. -Так. Так!
Бачити цього тижня, як ти виросла — це було унікально.
А коли ми бачимо, як розквітає хтось із нашої спільноти,
усвідомлює свою красу, силу, розум —
це перемога для всіх нас.
Люблю тебе, красуне.
Люблю тебе сильно. Ходи сюди.
-Люблю тебе. -Дуже дякую.
Гарної вечірки, не забудьте відпочити,
зробити паузу, без стресу.
Гляньте на неї!
-Люблю вас. -Па-па!
Будьте чемні. Люблю вас.
НОВА ЕЙНДЖЕЛ
ЯКЩО Я МОЖУ ТОРКНУТИСЯ НЕБА, ТАК І ЗРОБЛЮ. - ЛАКШМІ НАРАЯН ТРІПАТГІ
Одинадцять, 12, 13, 14, 15, 16…
Вісімнадцять, 19, 20, 21…
-Все? -Хочу желейок.
Молодець. Заслужив на смакоту.
-Хай почнеться вечірка. -Перепрошую.
Готові?
Так.
Гарний макіяж.
-Вона така гарна. -Це правда.
Круто, що вона не ховає декольте.
-Це чудово. -Я теж не ховаю декольте.
-Якщо ви не помітили. -Знаю, я помітив. Просто…
-Очей не можу відвести. -Трішки декольте.
-Тішишся? -Так.
-Я ще їх не їла. -Я їла їх у дитинстві.
Тому вже давненько добре ними не смакувала.
Тому чекаю на це з нетерпінням.
Що вона готує, Анті?
Лумпії, традиційна філіппінська страва,
яку їй готувала в дитинстві мама.
Вони вже й не пам'ятали, коли разом їх їли.
Привіт.
Так!
Повернися!
Боже. В неї прекрасні ноги.
-Так! -Дивіться, яка спинка.
Так, так!
-Скільки ти піднімаєш? -Якихось 180 кг.
Та, всього лиш.
Вони певне ще не бачили її не в спортивному.
Вони просто шоковані.
-Гарна зачіска. -Дякую.
Ти така мила.
Ми приготували трохи лумпій. Спробуйте.
-Я за. -Ура!
Так, уперед.
Покажи нам шоу.
Потряси дупою, потряси трошки.
Позує навіть у цьому одязі. Молодчина.
Показує свої гнучкі плечі. Прекрасно.
Добре.
Привіт!
-Боже, ти така гарна. -Як ви?
Чудовий вигляд у тебе.
Привіт, мамо.
Ти справді дуже гарна.
-Привіт. -Нічого собі.
Гарно виглядаєш.
Дивіться, її сім'я.
-Нічого собі. -Шикарно.
Але так гарно.
Аж не хочеться звідси йти.
В Ейнджел тепер є не лише друзі,
а й уся її сім'я.
Тату, покажу тобі дещо швидко.
Тебе не було на змаганнях, але це перша медаль, яку я виграла як дівчина.
Я справді старалася.
Це круто.
Це круто. Пишаюся тобою.
Дякую.
Вибач, що не прийшов.
-Нічого. -Вибач.
Нічого. Нам усім потрібен час. Так?
Тепер ми можемо знову почати…
Дякую. Дякую. що зрозумів мене.
Так. Прошу.
Так мило.
3 ТИЖНІ ПО ТОМУ
-О, тато. -Привіт.
-Тут мій безпечний простір. -Круто.
Ми всі варті любові, поваги й безпеки,
незважаючи на вигляд й ідентичність.
Бо всі хочуть того самого.
Хочуть бути щасливими, досягати мрій, бути собою.
І хочуть робити це щиро, з друзями і сім'єю.
Три, два, один.
Коли знаєш, що тебе підтримують — це важливо.
Моя дівчинка.
Щось новеньке.
Так, новеньке.
«Не хочеш бути зі мною? Тобі ж гірше, бо я люблю себе».
Немає нічого кращого, ніж бути чесним з собою, жити для себе.
Сподіваюся, піднімеш 50 кг, бо інакше мені буде соромно.
ПОРАДИ ВІД П'ЯТІРКИ
УСІМ ЛОСЬЙОН
ЗВОЛОЖУВАЧ
У різні пори року шкірі потрібен різний догляд.
Взимку я використовую зволожувач на основі крему.
Він трохи важчий,
і дуже добре насичує шкіру вологою, яка їй так потрібна
через холодне, сухе повітря.
Влітку я переходжу на гель.
Гелі трохи легші, швидше поглинаються.
Так.
Замість кінчиків пальців краще
намастити губи.
Для додаткової вологи.
Переклад субтитрів: Юрій Бик