СЕРІАЛ NETFLIX
ТЕХАС
БОББІ ДИЗАЙН
ТАН МОДА
АНТОНІ ЇЖА І ВИНО
КАРАМО КУЛЬТУРА
ДЖОНАТАН ДОГЛЯД
ВІТАННЯ З ОСТІНА ТЕХАС, ШТАТ САМОТНЬОЇ ЗІРКИ
Оце так. Ми в Техасі!
Як справи? Ти що, змахнув волоссям?
Так, усередині ковбойського капелюха.
БЕРЕЗЕНЬ 2020
У самому серці Техасу!
Ось ми в чудовому місті Остін.
Тут зараз усе просто цвіте й пахне, кажу вам.
Дуже миле місто.
Джонатане, куди ми їдемо?
Героїню цього тижня звати Террі Вайт.
Вона інструкторка з тустепу у барі, що належить її сім'ї —
«Броукен-Споук» в Остіні.
Я чув про нього.
-Справді? -Він відомий.
-Чув? -Так.
Хочете знати, який ключ до серця жінки?
Дівчата люблять тих, хто вміє танцювати.
Мене звати Террі Вайт. Мені 58 років.
Мої батьки власники бару. Джеймс й Аннетта Вайт.
Вони володіють ним уже 55 років.
За цей час він не змінився ні на йоту.
О так!
Я люблю танцювати, бо тоді забуваєш про всі проблеми.
Так!
Людям треба менше гризтися і більше розважатися.
Супер. Так!
Її номінувала її дочка, Ешлі.
Вона сказала, що Террі вперта й нікого не слухає.
Моїй мамі ніхто не указ.
Танці!
Вона завжди каже мені розслабитися, але це їй треба трохи стримуватися.
Вона каже мені: «Мамо, годі!»
Вона не хоче бути старою в спортивних штанях.
Вона носить мінішорти й ковбойські чоботи.
-Мінішорти? -Ого.
-Для гонкі-тонку саме те. -О так.
Мої дочка і син закінчили католицьку школу,
але мама вдягається так навіть у церкву.
І це так ганебно.
Я вже старша жінка, але чи свічу я декольте? Ще б пак.
Я не зав'язую волосся.
І ношу гривку, бо це дешевше, ніж ботокс.
Вона ховається за довгим, білявим волоссям,
але, думаю, що вона хоче так щось приховати.
Вона була б красивою навіть без волосся.
Але їй так не здається.
Найстарший онук Террі недавно закінчив школу,
і тепер вона кличе його до себе, бо живе біля його роботи.
-Це любов. -Але…
Велике «але».
Її донька вважає, що це не найкраща ідея.
РАНЧО ВАЙТІВ
Зголодніли? Тримайте.
Я живу на сімейному ранчо площею в 100 гектарів.
Отак, Патріарху.
Хороший хлопчик. Ходи сюди.
Зараз я живу тут сама.
Щоб не почуватися так самотньо, вона постійно рухається.
Уперед.
Зазвичай проводить час з тваринами,
Туше, що скажеш?
колекціонує всяке,
знаходить собі заняття вдома або працює в «Споуку».
Їй навіть не вистачає часу приготувати собі щось на кухні.
Террі хоче влаштувати онуку випускну вечірку,
щоб показати рідним, що вона готова до нового етапу в житті.
О, це гарно.
Я так любила свою бабцю.
Своєю любов'ю вона допомогла мені стільки всього пережити.
Я хочу того самого і для своїх онуків.
Думаю, П'ятірка допоможе їй
взяти під контроль своє життя і свій дім,
але я не знаю, чи погодиться вона взагалі.
Я не люблю зміни.
Я щаслива, і мені комфортно.
Ще та штучка з Техасу!
Гаразд, уперед.
Наша місія — показати цій королеві, що вік —
не привід для сорому, і довести її дочці, що Террі — матріарх у сім'ї.
-Так! -Е-ге-гей!
Так, а тепер найважливіше.
Що таке гонкі-тонк?
ДЕНЬ 1 ОГЛЯДИНИ В «БРОУКЕН-СПОУК»
«БРОУКЕН-СПОУК»
Привіт!
-Як ся маєте, Джеймсе? -Радий знайомству.
-Ви тільки гляньте! -Дякую. Так, я підготувався.
Ходіть, навчимо вас танцювати.
-Так! -А де Террі?
Вона тут.
-Вона ще нічого не знає, так? -Привіт усім!
Завжди відштовхуйтеся від правого боку.
Сильно. Сильніше.
Так, ти мене ведеш чи що ти робиш?
Бачите?
Що?
-Боже, я просто… -Он ти де!
Ну ви й гаряча.
Ого!
Ну ви даєте!
Так!
Я просто в захваті.
Так!
У Террі такі вигини, що дай Боже.
Її стегна, як вода, і я хочу стати її річкою.
Ви мене лякаєте.
-Та гляньте на себе! -Нереально!
Вона підкорила весь танцмайданчик.
Але якби то була моя бабуся,
я би запитав у неї, що на неї найшло.
-Розкішний вигляд. -А чого ми їх навчаємо?
Щось типу західного свінгу. Такий тустеп.
-Рухи тут такі. -Ой.
-Пам'ятаю це ще з п'яти років. -Ось так.
Раз-раз-два.
З боку на бік.
-Вона веде, Тане. -Раз-раз-два. Отак.
Просто повторюємо.
Ти ж не маленький. Не дивися під ноги.
Вас зрозумів.
Головне рухатися плавно.
Не ламайте ноги.
Надто повільно.
Надто швидко.
-Швидше. -Надто повільно.
Які в тебе довгі ноги! Я ледь встигала.
Дивіться, яка класна сорочка. З конем.
Сідлай коня і вперед.
Я вас люблю!
Я запав на Террі?
-Добре. -Ви всі красені.
Зашарівся через вас.
Ну і ну.
Перш ніж піти, зіграємо в Cotton-Eyes Joe.
Що скажете? Лайно.
-Лайно! -Дякую, Кайле.
Раз, два, туп-уперед, і…
Раз, два, три, чотири, п'ять…
-І ще раз. -Раз, два!
Раз, два!
Лайно!
Ліворуч.
Лайно!
Побажайте мені удачі.
-Бувайте. -Па-па!
Мені страшно.
Не стримуйтеся.
Це ваше ранчо?
-Ого. -Подобається?
Так, дуже красиве.
-Он мій дім. -Так-так.
Ого.
Зрозумійте мене правильно. Я так не живу.
-Подивимось. -Там безлад.
Ласкаво просимо!
Заходьте.
-Бачу декор з кіньми. -Кониками.
Нагадує дім.
Іще коні?
Ці чоботи мене вбивають.
-Можна я їх зніму? Я вже… -Та будь ласка.
-О Боже. -Це іграшки?
Я хочу погратися.
-Це все моє. -Дякую.
-Усе. -Боже. Дякую.
Не знаю, як техасці в них ходять.
-Краса. У нього є історія? -Його можна сідлати.
-Ого. -Нам не страшно. Чесно.
-Ой! -Голодний кінь!
Накладне волосся.
Моє улюблене. Бабця зробила.
-Виноград? Її бабуся його зробила. -Тут і там. Щось у цьому є.
Нікуди не годиться.
У шафі просто якийсь хаос.
Там такий розгардіяш. Ці речі носить ніби 1000 різних людей.
Жах, які короткі.
Але найяскравіша особистість з-поміж них усіх —
розпусниця.
Ого, який холодильник!
Мініатюрний такий.
Колись виросте й стане великим.
Хто поставив кросівок на стіл?
А ще ремінь.
-Він зовсім неношений. -А здається, що ношений!
Тільки не тут.
-У мене страшенний дефіцит уваги. -Справді?
-Так мені кажуть. -У мене теж.
Я прибираю вдома.
Трохи тут, трохи там.
То ви гасаєте, як м'ячик для пінболу.
Я так само фарбую стіни: трохи тут,
потім у зовсім іншому місці.
Тоді переходжу ще далі.
-І бачу, що напартачила. -О так.
І починаю…
Кінь номер 932,
тридцять три, 34, 35, 936.
Скажіть щось про свої мінішорти.
-Їх тут так багато. -Так.
Я не ношу довгі спідниці, бо в них неможливо танцювати.
-Ясно. -Тому ношу мініспідниці.
Я не соромлюся.
Так, не треба соромитися.
У моєму віці треба хизуватися.
-Ага. -Але без вульгарності.
-Що ви думаєте про свій вік? -Мені 58.
-Так? -Ще два роки, і мені буде 60.
-Але я вдягатимуся, як захочу. -Зрозуміло.
Бо в душі я молода.
Ага.
Я почуваюся молодою.
Смак не змінився.
-Ага. -Чого мені вдягатися, як бабусі?
Я не хвойда, але хочу бути собою.
Террі намагається грати роль молодої сексуальної жінки.
Я прекрасно розумію, як воно — старіти, але почуватися молодим у душі.
Але від цього не втечеш, і далі буде тільки важче.
Але ви ж і є бабуся. Це факт.
І це неймовірно. Так.
Чудово. То не приховуймо цього.
-З робочим одягом у вас уже все добре. -Я хочу мати солідніший вигляд.
Це все, що мені треба.
«Привіт, Тіно». «Привіт».
«Які плани на сьогодні?»
«Тусуватимусь з Феєричною П'ятіркою».
Що це таке?
-Це мій проєкт. -Коли ви його почали?
Торік.
З ванною в мене пов'язані найліпші спогади.
Ми прийшли.
Це кімната Террі.
Ініціали Террі.
Террі, Террі, Террі.
Тут ніби пройшовся ураган Террі.
-Що це в цій ванній? -Поки сам не знаю.
Хоча краще запитати, чого в цій ванній нема.
У нас тут колекції.
Це моя життя.
Деякі вельми гарні.
Як-от та ваза. Просто супер.
-Чудова. -З розпродажу.
Я її не бачу за всім цим.
Мені здається, що в Террі вдома коїться, мабуть, те саме, що й у її голові.
Мільйон різних речей і справ.
Не всі вони погані.
Але дуже різні й усі одразу.
Повний хаос.
Ой, я так стараюсь.
Не виходить!
Ого.
Я шию тобі спіднє.
Поміряєш?
Ага.
Зробимо тобі підкладку.
-Дивись! -Яке холодне!
Так і ходи.
У мене питання про ваше волосся. Колись воно було у вас коротке.
Я почала його відрощувати й тоді помітила,
що щось не те.
Волосся почало випадати.
Тоді змінилася лінія росту.
Я вже не знала, що зі мною відбувається. Думала, що помру.
Тому я просто…
Я знаю, як замаскуватися.
Замаскуватися? А що з вашим волоссям зараз?
-Це щось типу… -Це дуже особисте.
Розумію. Візуально ваше волосся прекрасне. То?..
Це перука?
-Ні. -Ні.
-Я доглядаю за волоссям. -Знаю.
Я нікому нічого про себе не розповідаю.
І не розповідала.
Террі не зовсім чесна зі мною щодо свого волосся,
але я не хочу її підштовхувати до правди.
Я готовий почекати,
поки вона не довіриться і не відкриється мені сама.
У вас чудовий вигляд.
Ваш догляд за волоссям, обличчям, ваш одяг
мене просто… Гляньте сюди.
Вражає.
Єдине — це діапазон. Розмаїття.
Не знаю.
Я просто…
боюся.
Так.
Покажу, як це роблять справжні ковбої.
-Не можу дивитися. -Я ковбой на ранчо.
Так. Отже, це кухня.
-Мило. -Рецепт бабці.
З ним я відчуваю її присутність.
Який саме?
Банановий торт. Чудовий.
-Бабця пекла вам його? -Так, дуже часто.
А ви часто його печете?
Постійно. Я так почуваюся ближче до неї.
-Так? -Так.
Це так гарно.
Вона якось сказала мені, щоб я не боялася бути собою.
Дітям важливо таке чути.
Думаю, це всіх стосується.
Саме так.
А чого б ви хотіли навчити свого онука?
Незалежності.
Він має вирости й злетіти.
Тобто того, що навчала вас ваша бабуся?
Так. Я хочу, щоб у нього була свобода стати таким, яким він хоче.
А не таким, як цього хоче його мама.
Так.
-Важливі новини. -Ви круті.
Хочу вас з деким познайомити.
-Таня Такер! -Тане!
Ого!
-Це моя сукня. -Прекрасна!
У нас з вами однаковий розмір, що дивно.
Ви тільки гляньте.
Думаю, усі погодяться,
що світові треба більше плечей і ключиць Тана Франса.
Хіба не так?
Нахиляю!
Які стосунки були у вас з дочкою раніше?
Її було важко виховувати.
Дуже незалежною була.
Влаштовувала істерики.
І щоразу я думала: «Що мені робити?»
-Ешлі було важко. -Чому?
Через мене. Я не знала, що роблю.
Скільки їй?
Тридцять сім.
А якщо порівняти Ешлі й вас у її віці?
Вона завжди була зрілішою,
організованішою, думаю, вона хоче мене змінити.
Тому ви відчуваєте осуд.
Так, я відчуваю осуд
і тоді просто божеволію,
бо мені подобається бути такою, як я є.
Так.
Террі боїться вразливості,
вона відчуває осуд,
а це не дає їй відкритися, прислухатися до порад
і прийняти зміни.
Привіт. Я тут чув, що ви організовуєте вечірку в кінці тижня.
З приводу випуску онука.
-Так. -А ви мені допоможете.
Коня можна відвести до води, але не?
-Напоїти. -Так.
-Непросте в нас завдання. -Це так.
Але вихід тільки один.
Що скажете?
Лайно!
Що ви не кажете.
Лайно!
ШТАБ-КВАРТИРА П'ЯТІРКИ ОСТІН, ТЕХАС
Видно, що будинок відбився від рук.
Там панує хаос.
Дім для Террі має стати місцем для відпочинку й дзену,
щоб вона могла зосередитися на стосунках
з онуком і донькою.
Террі може й боїться перетворитися на звичайну бабусю.
Але до кінця тижня вона зможе показати себе світові,
не втративши своєї свободи й сексуальності,
і маючи при цьому достойний вигляд.
Мені здається, що старість дуже її лякає.
А я вважаю, що старість це цікаво й захопливо.
Я хочу допомогти Террі
прийняти цей досвід, а не опиратися йому.
Террі не розуміє, чому Ешлі не хоче, щоб її син переїжджав до неї.
Але зрештою їм треба зібратися
і порозумітися.
Так їхні стосунки зможуть розвиватися, і вони разом зможуть дбати про Алекса.
Я б хотів зосередитися на тому, що робить Террі такою чудовою й особливою.
Вона просто сяє, коли говорить про цей банановий торт.
Террі дуже любила, коли її бабуся його готувала.
Тепер пора тішити ним власних онуків.
ОСТІН, ТЕХАС
ДЕНЬ 2
ЯКБИ ТЕХАС НЕ БУВ БОЖЕВІЛЬНИМ, ТУТ БУЛО Б ЗОВСІМ НЕ ТАК ВЕСЕЛО.
— МОЛЛІ АЙВІНС
Тримайтеся.
Так! Це круто.
Стимулює.
У мене давно не було хлопця.
-Будете мені допомагати. -Звісно.
Разом покладемо плитку,
допоможете мені завершити деякі проєкти.
Я не з тих, хто все кидає, просто…
Не вірю. Вам не треба зі мною прикидатися.
Я сам усе бачу.
Коли я приходжу додому, то думаю: «Хто в біса тут живе?»
-А насправді це ви. -Так, я!
Ну, знаєте…
Якщо я не прибираю вдома, то все, хаос.
Ну…
Ми з Террі поїхали вибирати плитку.
Я хочу перетворити її ванну на прекрасне, мирне спа,
де вона зможе від усього відпочити.
Я помітив трохи такого кольору на горщиках і вазах у вас удома.
Тому хотів якось його використати, бо вази у вашій ванній дуже красиві.
Рада це чути.
Буде дуже гарно. Подобається?
-Дуже. -Так? Добре.
Улюблений колір.
Нагадує мені потік, де я плаваю.
Ти так круто все вгадав.
Я бачу, що під цим таким великим техаським фасадом
ховається хтось у пошуках нового напрямку.
-Вуаля. -Ого.
Ось і плитка.
-Так. -Круто.
Плитка це не так уже й страшно.
Буде краса.
-Хочете покласти одну? -Так.
Піклуватися про дім це свого роду терапія для душі.
Коли ми очищуємо дім від хаосу й безладдя,
ми також очищуємо від хаосу й безладу свої думки.
Тому завершімо цей проєкт.
Вийшло!
-Бачите? -Так.
Спершу страшно, але робота йде швидко.
-Буде красиво. -Так.
Чим вам подобається Остін?
Я люблю Остін, бо тут можна стати ким завгодно
і як завгодно, і це нормально.
Я трохи боюся йти з Террі за покупками.
Я хвилююся, що Террі не захоче
міряти нічого з того, що я їй запропоную.
У мене таке вперше.
Для вдалого початку пропоную зіграти в гру.
Роздивіться собі навколо
і скажіть, який камінь — ваш.
Мій?
Який би поклали вдома,
який вам близький, притягує вас.
-Так. -Без поспіху.
-Ось цей. -Ви вже визначилися.
Так. Це амазоніт.
«Допомагає висловлювати думки й почуття
без надмірних емоцій, щоб досягти миру». Це…
-Це я. -Справді?
Бо я нікого не підпускаю.
-Не дуже. -Так.
Це видно.
Ви міцний горішок, Террі.
Я просто захищаюся.
Хто подбає про мене, як не я сама?
Так.
-Гаразд, ходіть за мною. -Добре.
Вчора ви сказали,
що хотіли б мати солідніший вигляд.
-Так. -Це прекрасно.
-Зараз ми показуємо ваші чудові груди. -Так.
Показуємо ваші чудові ноги.
А як вам ідея показувати тільки щось одне за раз?
Я не знаю, як це зробити.
То я залюбки вам допоможу.
Я вже багато чого відібрав,
але маю одне запитання.
-Це занадто? -Я так і знала, що ти це витягнеш.
-У цьому щось є. -Як для бабусь.
Як для бабусь? З якими ж тоді бабусями ви час проводите?
Моя мама носить таке.
Таке коротке?
-Ні, це навіть не варіант. -Гаразд.
Я не знаю, як вона до цього поставиться.
Я боюся, що Террі вийде і просто похитає головою.
«Це зовсім не те. Ти закрив забагато тіла».
-Можна відкрити? -Так.
Чудово.
-Так. -Подобається?
І не питайте.
Ми зосередилися на ваших чудових грудях.
Ми прикрили все інше, але ви й далі сексуальна.
Ваші ноги дивовижні.
Сідниці дивовижні.
От скажіть, що ви не гаряча бабуся.
Ні, таке мені до вподоби.
Вам може бути 25, може бути 55, скільки завгодно.
У вас досі гарячий, солідний вигляд.
Ще й поважно.
На вас усі звертатимуть увагу.
Цього я й хотіла. Стильно, але повсякденно.
-Мати солідніший вигляд. -То ви це відчули?
Так, відчула.
Видається, що Террі нікому не дає вирішувати за себе.
Тому ми зробили справжній прорив.
Необов'язково показувати стільки тіла.
Часом краще показати тільки трошки.
Заінтригувати.
Я лише хочу подивитися.
Просто будьте відкритою. Поекспериментуємо.
-Відкривати? -Так.
Ну як вам зараз?
Таке тісне, що сама я з нього не вилізу.
Ну, скажіть. Коли востаннє ваша мама таке носила?
Звичайна бабуся таке не носитиме.
-Воно краще. ніж я думала. -Невже?
-Добре. -Дуже добре на мені лежить.
-Ага. -Хіба ні?
-Є місце для великого заду. -Так.
І водночас показує ноги.
Ви почуваєтеся в ньому старою?
-Ні. Анітрохи. -Чудово.
-Дивуюся, що мені взагалі сподобалося. -Я тішуся.
Ви й далі дуже зваблива.
Лише не показуєте все й одразу.
-А обираєте щось одне. -Уже не як хвойда.
-Зрозуміла. -Так.
Ти не уявляєш, що для мене зробив.
Чужі смаки не для мене.
-Добре. -Усе було безнадійно.
«ДЖОАННС ФАЙН ФУДЗ»
Бували колись у «Свідиш Гілл Бейкері»?
Буваю там відколи вони відкрилися.
-Отже, так. Супер. -Жирне так.
-Привіт. -Джен, як справи?
Чудово. А ви?
Прекрасно. Можна ми трохи порозважаємося на кухні?
-Так, заходьте. -Супер.
Дуже дякуємо.
ПЕКАРНЯ
Зачекайте секунду, я зараз повернуся.
Террі, заплющте очі.
Можете дивитися.
О Боже, Алекс!
-Як ти? -Добре.
Я привів Алекса.
Ми сиділи на кухні, коли побачили цей рецепт твоєї бабусі.
Ми з нею готували разом, я любила всі її рецепти.
-Ти колись пік його з бабусею? -Ні.
-Але їв його зі мною. -Ви ж житимете разом.
Чому б не піти на кухню і не приготувати щось разом?
Добре. Отже…
Спочатку додаєш маслянку до соди
і перемішуєш до однорідної маси.
Я стою біля них, всі складники під рукою.
Готовий пекти банановий торт.
-Усе масло? -Спершу цукор.
-Цукор? -Бабуся каже, що так.
Це тому що масло прилипне до дна.
Террі одразу очолила процес.
Усе почала контролювати, бо це ж Террі.
Тепер половину кондитерського жиру.
Ви знаєте, що робите.
Я просто скромний слуга.
-Головне, щоб жир… -І я не проти.
-Збивай, як блендером. -Добре.
Щоб з'явилася піна.
Я в захваті.
Тобі точно краще вдається.
Чудово.
Бабуся показувала любов через їжу.
Ми з нею разом готували, але головне були подружками.
Ви теж друзі.
-Тепер ясно, чому вас так притягує. -Мій хлопчик.
Поставлю в духовку.
Ти молодець.
Я зв'язався з кількома родичами.
Але ніхто не має рецепту глазурі з ромом.
-Я маю. -І який він?
-Він отут. -Зрозумів.
Спершу 100 грамів масла,
тепер долити рому, щоб розігрівся з маслом.
А тепер цукор.
У бабці вдома не так, як у батьків?
Ні, не так.
Мама й бабуся зовсім різні люди.
Мама організована…
Отже тобі подобається порядок. Це…
Просто мені так спокійніше.
На що ти найбільше чекаєш?
Втекти від мами. Ні.
Уже не можете стриматися.
Я жартую.
Проводити більше часу з бабусею.
-Як мило. -Тусуватися.
Вона зовсім не така, як інші.
-Вона така одна. Террі. -Весела.
Я просто хочу, щоб вона не дуже зважала на думку інших.
-Щоб полюбила себе. -Так.
-Він дуже вас любить. -Я знаю.
Краса.
Террі ціле життя відчувала на собі
осуд від усіх через те, як самовиражалася.
Але їй не потрібно нічого доводити
тим, хто поруч.
-Отак. -Своїй сім'ї.
Правильно.
-Думаю, ви поладнаєте. -Ми завжди ладнали.
Він трохи привчить вас до порядку.
-Так. -А ви привчите його до свободи.
Це офіційно просто смакота.
-Дуже смачно. -Це так мило.
ДЕНЬ 3
ЯКЩО ХОЧЕШ ЛАДНАТИ З КИМОСЬ,
ДОЗВОЛЬ ЇЙ БУТИ СОБОЮ. — ВІЛЛІ НЕЛЬСОН
ЦЕНТРАЛЬНЕ ТЕХАСЬКЕ СТРІЛЬБИЩЕ
Постріляємо з лука з твоєю мамою.
-Добре. -Тому вона скоро приїде.
Ми на цьому стрільбищі,
бо Террі й Ешлі треба налагодити стосунки,
не лише заради них самих, а й заради Алекса.
А коли людям страшно висловлювати емоції,
корисно їх іноді зайняти.
Так їм буде легше це зробити.
Яке в тебе було дитинство?
Насичене.
Дуже влучно слово, зважаючи на те, яка в тебе мама.
Вона не з тих, хто дуже організований.
Тому я рано подорослішала.
Так.
Тобто сама себе виховувала?
Просто швидко виросла.
І…
З нею важко розмовляти,
важко в чомусь переконати.
Ти цього боїшся: що твій син переїде до мами
і що вона не буде його чути.
Її захисна реакція — без угаву щось робити.
Бо якщо вона зупиниться, їй доведеться слухати,
а отже чути і щось визнавати.
Так.
І тоді вона відчуває осуд.
Так, і їй це важко.
Думати, що найближчі тобі люди тебе
осуджують — жахливе відчуття.
Так.
Я люблю її такою, як вона є,
і бажаю їм обом тільки найкращого.
Так.
Ти колись їй це казала?
Ну, ти ж уже знаєш, яка вона.
Привіт!
Як справи?
Привіт!
-Як справи, красуне? -Як ти?
Чудовий вигляд!
Нащо ти привів мене сюди?
Взагалі, ти можеш їхати, а ми постріляємо.
Круто. Добре, розважайтеся. Па-па.
Па-па.
Привіт!
-Як ти? -Радий, що ви тут.
Так.
Ешлі відкрила мені очі.
Вона вважає, що мати її не слухає.
Тому я хочу переконати Террі,
що вона може спілкуватися з близькими
без жодного осуду.
Стрілятимемо в кульки, щоб зробити вивіску для вечірки.
О, там що…
-Вони з фарбою. -Фарбою?
З кольорами школи вашого онука.
-Круто! -Супер!
Так.
Три пальці кладемо під стрілою на тятиві.
-І відпускаємо, коли готові. -Відпускай.
-Клас. -Я цілюся.
Ого…
-Трохи зависоко. -Не можу попасти.
-Майже. -Спробую заплющити очі.
-Є! -Так тримати!
О так.
-Ну нарешті трохи ейфорії. -Дайте п'ять! Так.
Маємо ще трохи.
Давайте сюди, щоб розфарбувати.
-Напишемо зверху «вітаємо». -Ага.
Так чудово, що Алекс перелітає з одного гнізда в інше
і ви обидві стараєтеся для нього.
-Залюбки. -Так.
Їй треба зрозуміти, що
я з усіх сил намагатимуся зробити те, чого хотіла б вона, але по-своєму.
Але часом мені здається
у глибині душі, коли йдеться про Алекса,
ніби вона думає, що я не впораюсь.
Це правда?
Я хочу, щоб він сам відповідав за себе, став дорослим.
Щоб він вставав, ішов на роботу й не лінувався.
Я знаю, Еш. Просто вона організована.
А я таким похвалитися не можу.
Як це взагалі змінити?
Ми не хочемо вас змінювати.
Я тебе зовсім не засуджую.
Але це так.
Вона набагато ліпша мама.
Ні, послухай. Річ не в тому, хто ліпший.
Я просто дуже хотіла б, щоб ти мене почула.
-І послухала. -Ви все розумієте?
Так, вона хоча, щоб я дивилася на неї,
коли вона говорить, і слухала, а не відверталася.
Слухай, я так поводжуся, бо це моя захисна реакція.
Мені складно…
Тобі це складно.
Ні. Мені просто не подобається.
Такі емоції не приносять мені користі.
Як нам вас підтримати?
Дайте мені хвилинку.
Без питань.
Це все частина спілкування.
Не поспішайте.
Ми розуміємо.
Вона мене не розуміє.
Я чую все, що мені каже моя дитина.
Я йду від неї вся така знервована,
але потім обмірковую її слова знову й знову.
-Ми раді це чути. -Я рада це чути.
Вона думає, що я все відкидаю. Це не так.
Я втомлююся. Мій мозок не може стільки сприймати.
Я дякую тобі за це.
Я дуже її люблю. І чую кожне її слово.
-Але тепер і вона про це знає. -Так.
Я ніколи не сумнівалася, що ти мене любиш.
-Я гарна людина, я гарна мама. -Так.
І я стала такою, бо навчилася цього від твоєї любові.
Ти чудова мама.
Так.
Чуєш?
Так.
Дякую, Ешлі.
А щоб ви могли прислухатися одна до одної ще більше,
можна придумати якесь слово чи фразу, які означали б:
«Зараз я відчуваю осуд» або
«Дай мені час подумати».
Я казатиму: «До дупи це все. Я пішла».
-А я — «Карамо». -Ясно.
-Карамо! Згода. -Карамо!
Згодні? Добре. Тоді це буде ваш сигнал.
Чуєте моє ім'я — значить маєте ще трохи її послухати.
А якщо каже вона, то їй треба час на роздуми
і вже забагато емоцій.
Думаю, так ви зможете рухатися вперед.
Гаразд.
Карамо!
ДЕНЬ 4
ВРАЗЛИВІСТЬ — ЦЕ НЕ СЛАБКІСТЬ;
ЦЕ НАШЕ НАЙБІЛЬШЕ МІРИЛО ВІДВАГИ. — БРЕНЕ БРАУН
«МІЛК + ГАНІ»
Заходьте й сідайте.
Привіт.
-Можна торкнутися? -Так.
У вас дуже милий вигляд.
-Ти вже знаєш, у чому річ. -Так.
Добре.
Я не хочу робити це на камеру.
Я прекрасно розумію і співчуваю всім,
кому не подобається власне волосся.
Бо знаю, як люди страждають,
коли з волоссям щось не те.
Тут є ще одна кімната, можемо піти туди, якщо ви хвилюєтесь.
-Я не хвилююся, я заклякла від страху. -Зрозумів.
Мені здається, що в Террі є волосся під перукою,
але що б Террі не хотіла сказати чи зробити —
я її вислухаю.
Я бажаю вам щастя.
Це волосся чудове, але у вас прекрасне тіло
і воно закриває вашу красиву фігуру.
Думаєш, чому я це роблю?
-Щоб прикритися. -Так.
Хіба не погодитеся, що таку фігуру хотіли б усі?
Так.
У вас вона є.
Ви могли б з гідністю ходити і з власним волоссям.
Я не хочу.
Моє волосся вже не таке, як колись.
Мені було б дуже цікаво подивитися,
бо я буквально творив дива. І…
Тут зачіски не зробиш.
-Що? -Нічого не вийде.
Воно гидке.
Ви зовсім не гидка. Ви така… У вас така енергія…
У людей є певні очікування. А волосся саме не з'явиться.
Якщо зачесати його наперед…
Ні. Його замало.
Я на повному серйозі.
Зроби диво з цього.
-Тобто? -Можеш зробити диво з цього.
Якщо хочеш, можеш навіть зробити мене кучерявою.
Гаразд. Трохи відкрити обличчя?
-Так, побався з ним трохи. -Добре.
-Ходімо помиємо його. -Гаразд.
Від мене ще ніхто не приховував природне волосся.
Вона подивилася і сказала: «Не сьогодні, майже Ісусе, не сьогодні».
-Я такий схвильований. -Твори свою магію.
-Мені сподобається. -Так.
Зберемо трохи довжини вгору, надамо форми й трохи пом'якшимо.
Усім буду хизуватися.
-Добре. -Буде круто.
Ага.
Жах! Ой, вибачте.
Террі просто чудова. Я хочу, щоб вона почувалася красивою.
Якщо одного вечора знімете перуку і зрозумієте, що готові…
-Ага. -Подзвоніть, я вам його висвітлю.
-Це мило. -І відростимо його.
-Готові побачити нову себе? -Так.
Добре. Три, два, один.
Зовсім непогано.
-Правда? Подивіться собі. -Дуже добре.
Ми це зробили!
Знайшли рішення, так?
Атож.
Я не знаю, чи допоміг Террі на шляху
до прийняття свого волосся.
О так, мені дуже подобається.
Але радий, що вона почувається сміливою, впевненою, красивою
і, можливо, готовою до більших змін у майбутньому.
Я серйозно подумаю над твоїми словами.
Так.
Ви дуже красива.
-Дякую. -На здоров'я.
ДЕНЬ 5
ЯКБИ Я БУЛА СОБАКОЮ, ТО МАХАЛА Б ЗАРАЗ ХВОСТОМ. —ТЕРРІ ВАЙТ
Тобі треба частіше їздити верхи.
Так. Мені сподобалося.
Знаєш, нащо це мені?
Це допомагає мені очистити думки.
Ви як я.
-Так. -Вам теж потрібна медитація.
Ого!
Привіт ковбоям.
Террі, у вас такий природний вигляд.
Усе, я переїжджаю до Террі.
Зробив для мене спальню, Боббі?
Аякже.
-Саме це він і зробив. -Ходімо.
Хвилюєтеся?
Нервую і хвилююся.
Ну що, готові?
-Готова. -Добре.
-Так? -О Боже!
-Щоб мене. Це неймовірно! -Так?
-Це дивовижно! -Бляха!
Просто чудово. Це ніби не мій дім.
І це прекрасно.
Я зберіг відчуття легкості, яке тут було,
але додав трохи текстур.
-Можете сідати тут. -Оце найкрутіше.
-Хіба не круто? -Здуріти можна.
-Як у Марокко. -Краса.
-Я в захваті. -Дуже круто.
Нічого собі! О Боже!
Чого ви там хотіли?
-Найкращий холодильник у світі! -Що скажете?
Великий «Смеґ»!
Це відпад.
А ви поціновувачка.
Він його омолодив.
А світильник вашої бабусі додав кольору.
Так.
І його видно ще ліпше, бо меблі тепер світлі.
У мене просто немає слів.
Показуй далі!
Ой! Це моє ліжко?
Це ваше ліжко.
Я його підняв.
-О Боже! -Щоб його було видно.
О Боже!
Дідько!
Ми з Террі разом поклали плитку.
Справді?
Так, ми це зробили.
-Дивовижно. -Неймовірно!
Ви молодці!
Думаєте, це допоможе вам з хаосом?
Так. Я постійно прокидалася вночі. Сама не знаю чому.
Бо все було хаотично, а хаос довкола — це хаос у голові.
Так.
-А зараз? -Саме так.
Тепер, коли повертатимуся додому, я почуватимуся більше…
Сьогодні вранці я така…
Увімкнула фен.
І потім така…
Ага.
Привітик.
Ти такий молодець!
Дякую.
І воно не виросте.
Ну…
До речі. У мене для вас є ще дещо.
Це такий убір від HairClub.
Коли будете готові до змін,
він стимулює ріст волосся.
Його треба вдягати тричі на тиждень по 20 хвилин,
-Коли готові… -Зміни.
Він буде чекати на вас під раковиною.
-Люблю вас. -А я тебе.
-Я чудово провів з вами час. -Сонце.
Нагадую: показуємо щось одне, а не все й одразу.
Так-так.
-Що ви про це думаєте? -Супер. Я про таке не знала.
Так. Думаєте, робитимете так і надалі?
Так, це неважко.
Чудово.
-Готові її побачити? -Так!
Добре. Я теж. Виходьте, Террі.
Так!
-Крутий вигляд! -Класні штани.
Справді?
Класний розріз спереду.
З ним видно взуття.
-Дійсно. -Так.
Почуваєтеся добре? Собою?
-Так. -Почуваєтеся сексуальною?
Звісно.
Ви й досі ви. Трохи покращена версія.
-Краса. -Ви мені допомогли.
-Так. -Дуже гарно.
Хлопці, ви просто чудотворці.
Ніхто в житті ще так мене не розумів.
Ого.
Ніхто. Він зрозумів, що мені потрібна дисципліна.
А ось цей навчив мене плакати.
А цей навчив мене…
Він дав мені змогу бути собою
і спекти торт.
Ти ще такий дивився і думав:
«Ого. А вона молодець». Для мене це було дуже важливо.
Ви і є молодець.
Просто ти так вміло готуєш,
а потім захоплювався мною, і це щось.
Це мені дуже допомогло.
І я так тішуся через Алекса.
Він прийде не в бабусин будинок.
-Так. -А прийде в наш будинок.
-Це мило. -Так.
-Попереду ще вечірка! -Так!
-Я за вами сумуватиму.
-І я. -Бувайте.
Ви всі дуже милі.
Ви найкращі!
-Любимо вас, Террі. Розважайтесь! -І я вас. Бувайте!
-Па-па! -Бувайте!
ПІСЛЯ ВІД'ЇЗДУ
КОМАНДА ШОУ ПРИПИНИЛА РОБОТУ ЧЕРЕЗ ПАНДЕМІЮ COVID-19.
РІК ПОТОМУ
ФЕЄРИЧНА П'ЯТІРКА ПОВЕРНУЛАСЯ В ТЕХАС.
ТРАВЕНЬ 2021
У СІМ'Ї «БРОУКЕН-СПОУК» БУВ НЕЛЕГКИЙ РІК.
НЕ СТАЛО БАТЬКА ТЕРРІ, ДЖЕЙМСА ВАЙТА.
Майже на місці.
Я щось хвилююся.
-Хвилюєшся? -У доброму сенсі.
За рік стільки всього змінилося. Цікаво, чи вона живе з онуком.
І справді цікаво.
От і приїхали.
-Ого. -О Боже.
У мене мороз по шкірі.
-І в мене. -Буквально.
-Чудово. -Ходімо.
Так. Уперед.
-Добре. Ходімо? -Так.
Я хвилююся через зустріч, бо за минулий рік стільки всього сталося,
і я переживаю, чи вона знову не взялася за старе.
БРОУКЕН-СПОУК
Після вас.
Привіт!
Террі!
-О Боже! -Террі!
У вас розкішний вигляд!
-Чудовий вигляд. -О Боже!
Ви така мила! Як ви?
-Добре. -О Боже!
Привіт!
Таке гарне волосся!
-Я думала про тебе, коли його відпускала. -Ого!
Привіт! О Боже! Я вас ледь упізнав!
-І не кажи! -Ледь упізнав.
Я зробила, як сказав Джонатан. Зробила і все.
-І ви ховали таке волосся? -Воно ваше?
-Так. -Це ваше волосся?
Це ж ваше волосся!
-Чому ви його ховали? -Знаю.
Я не можу… Я просто…
-Я такий здивований. -Я шокований.
Я ще в житті не був таким шокованим!
-Оце так! -Що там у вас?
-Та забудьте про нас! -Що там у вас?
У мене все чудово.
О, співчуваю вам через батька.
-Такий добрий чоловік. -Так, він…
Це через нього всі сюди приїхали.
Він умів знайти підхід до кожного.
-Це мені в ньому подобалося. -Так.
Так, коли ми зайшли, від нього так віяло теплом.
Отож.
-Ваш онук переїхав? -Так.
-Так? -Жив зі мною вісім місяців.
Тоді помер його вітчим.
-О Боже. -Чоловік Ешлі.
-Помер від серцевого нападу. -О Боже!
Вона стільки пережила.
Нічого собі.
-Гей! -Ешлі.
-Привіт! -Привіт, Ешлі!
Як ти?
-Гляньте на Алекса. -Ого.
-Зовсім дорослий! -І не кажи!
Дуже радий тебе бачити!
Ти така красива!
Як справи?
-Помаленьку. -А ти як?
Усе добре в неї.
-Я вже плачу. -Усе гаразд.
-Нічого. -Не стримуйся.
-То був дуже важкий рік. -Так.
-Вони чисті. -Дякую.
Пусте. Завжди ношу їх зі собою.
-Вічно їх бракує. -Хочете кумедну історію?
Щоб її трохи відволікти.
Була одна проблемка, коли ви поїхали.
І я така: «Карамо!»
Я думала про вас цілий рік і так хотіла з вами зв'язатися,
бо той день з тобою повністю змінив наші стосунки.
Вона дійсно говорила мені «Карамо».
Коли мій чоловік був лікарні, мама була на парковці.
Вона не могла зайти, але сам факт, що вона була там.
Вона косила мій газон по вечорах.
Просто тому, що це любив мій чоловік.
Тому я від усього серця хочу вам подякувати.
У моєї мами з'явився дім, яким вона пишається.
Ми спілкуємося.
А ще хочу подякувати, що ти зустрівся з мамою саме тоді
і зрозумів, наскільки її турбує волосся.
Її це так мучило.
-Тому дякую. -Люблю його.
Я б навіть стала для нього ґеєм.
Довелося б зробити не тільки це.
Вашій енергії добре у вашому тілі.
Це справжнє перетворення. Дійсно.
-Алексе, а що в тебе? -Так.
-Та нічого. Тримаюся. -Так.
-Як ти з усім справляєшся? -Просто наглядаю за ними.
Щоб з ними все було добре.
-Ти такий добрий. -Так.
-Це так. -Хіба ні?
Він схожий на мене більше, ніж визнає.
Так.
Террі, перш ніж піти, ми маємо для вас ще один подарунок.
Ох. Добре.
Боже, Ешлі! Глянь!
-Так круто! -І тато є.
А це хто така?
-Вона вже не з нами. -Скажена сучка!
2020 рік був складним.
Це був рік пандемії, втрат і багатьох змін.
Однак, це нагода нагадати собі, що для нас дійсно важливо —
наші близькі.
Террі спіткало стільки горя,
але вона не здалася й підтримала доньку,
підтримала онука.
Прекрасно бачити, наскільки вона виросла.
Це нагадування для всіх.
Навіть якщо ви пережили щось важке,
не здавайтеся.
Треба триматися й рухатися далі.
-Па-па! -Бувайте, хлопці.
-Бувайте. -Па-па.
Хай живе кантрі!
Що скажете?
Лайно!
Що скажете?
Лайно!
-Па-па! -Бувайте!
ПОРАДИ ВІД П'ЯТІРКИ
Неон, ходи сюди.
Якщо ви такі, як я, то у 2020 у вас стало на одного собаку більше.
Ми взяли її з притулку в Техасі.
Сьогодні дамо вам поради щодо собачої моди.
Так, у них уже є розкішна шубка,
але ми трохи її доповнимо.
Головне, щоб зручно було вашому улюбленцю.
Для Неон це майже виключно
перуки й балетні пачки.
Нє-а. Далі.
Ліпше. Але можна ще краще. Далі.
Ідеально. Правда?
Неон! Ти красуня.
Так.
Жарти жартами,
а брати собак з притулку весело й відповідально,
і це може змінити ваше життя. Подумайте.
-Так! -Так!
Хороша дівчинка!
Переклад субтитрів: Юрій Бик