ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ НОРМАНА ІРВІНА НЬЮЛЕНДЕРА
Всім добрий день. Дуже дякую, що прийшли.
Якщо вам цікаво, чому ми робимо це у позарелігійній каплиці,
а не в синагозі з рабином,
то це тому, що Норман так хотів.
Перед смертю він сказав мені:
«Сенді, хочеш засунути мене в човен, зіштовхнути його в річку Лос-Анджелес
і підпалити — чудово.
«Просто позбав всіх релігійної балаканини».
Релігійної балаканини.
Як ви можете здогадатися, Норман належав до реформістської школи юдаїзму.
Я намагався зрозуміти, як віддати данину поваги цій людині.
І тут я згадав один з його улюблених висловів:
«Правда — це хороша резервна позиція».
Ось що я збираюся зробити. Я збираюся повернутися до правди.
Важко було бути другом Нормана.
Але понад 50 років я ним був.
П'ятдесят років він мучив мене питаннями
про жінок, з якими я зустрічався, про жінок, на яких одружився,
про розлучення, які пережив, про гроші, які я втратив,
про гроші, яких я ніколи не мав,
навіть про випивку, яку я пив.
Він знаходив недоліки майже у всіх аспектах мого життя.
Данина поваги, тату.
Він позичав мені гроші, коли я потребував, але не дозволяв забути про це.
Ні.
Мені про це нагадували знову і знову.
Коли минулого року я зіткнувся з раком,
я був наляканий до півсмерті.
Мій найкращий друг, мій хороший приятель,
він постійно жартував, щоб я беріг волосся,
коли воно випадало,
і зробив з нього чохол на чайник.
Чохол на чайник.
Дуже дякую, старий друже.
Я не втратив жодної нитки. Жодної.
Жодної.
Але я втратив тебе.
І я не знаю, як мені з цим впоратися.
Я не знаю, як я можу займатися своїми справами без тебе.
І до твого відома,
я дзвонив в мерію, щоб підпалити тебе в човні,
але не зміг отримати дозвіл на похорон в стилі вікінгів.
Може б в окрузі Вентура зміг, але не тут.
Дякую.
Такого я не очікував.
РОЗДІЛ 17.
Ми зібралися тут сьогодні, щоб оплакати смерть мого діда.
Але ці останки — не те, ким чи чим він був.
Мій дід був безсмертним духом, який прожив незліченні мільйони життів.
Саєнтологія.
І як всі безсмертні духи,
він поневірявся по всесвіту протягом багатьох епох в пошуках гри.
Бо саме це ми й робимо.
Ми граємо в ігри.
І найбільша гра, в яку ми граємо — це забути справжню особистість,
щоб грати в хованки з самими собою.
І коли настане день, в який ми виявимо,
що знаємо з абсолютною впевненістю, що ми — статична свідомість,
що стоїть вище матерії, енергії, простору і часу,
тоді ми переможемо.
Я знаю, що це правда для мене,
і тепер мій дідусь теж це знає.
Хоча, не переступивши міст повної свободи Рона Хаббарда,
він швидко буде втягнений назад у пекельну карусель
народження і смерті.
Дякую.
Батько в мені ніколи не зневірявся.
Хоча варто було б.
Але він цього не робив.
Раз за разом я підводила його, але він просто відмовлявся здаватися.
Тому, щоб компенсувати йому все,
ми з моїм спонсором вирішили, що я повинна відплатити
за всі реабілітаційні центри, психотерапевтів
і притулки, куди він мене посилав.
Не рахуючи інфляції, це склало понад 900000 доларів,
не враховуючи 300 тисяч на судові витрати
через фіктивну справу по збуту.
Ніби я настільки дурна, щоб продавати наркотики.
У всякому разі, я винна татові мільйон двісті.
І я збираюся використати частину своєї спадщини, щоб повернути йому борг.
Ну, не йому, звичайно, тому що, знаєте.
Я збираюся відплатити йому, побудувавши реабілітаційний центр для наркоманів
на Галапагоських островах.
Де наркомани, алкоголіки
і люди з розладами харчового поведінки зможуть змінити своє життя,
вивчаючи інформацію про Чарльза Дарвіна й еволюцію.
Отже, на честь мого батька, людини, яка ніколи не кидала мене,
реабілітаційний центр буде називатися «Здача люксів».
тому що в тверезості ви повинні здатися, щоб перемогти,
а люкс, тому що
всі номери будуть напівлюксами або вище. Дякую.
Втративши чоловіка, я подумала:
«Ось і все. Тепер я самотня».
Але диво з чудес, я зустріла чоловіка,
з яким у мене був гарячий роман в далекому 1967 році.
Ця людина була твоїм батьком і твоїм дідусем.
Спочатку ми думали, що стосунки цього разу
будуть чисто платонічними.
Знаєте, старі друзі тримаються за руки,
гуляють у парку,
разом їдять.
Але сталося зовсім по-іншому.
З невеликою підтримкою від мене
і невеликою фармацевтичною допомогою
Норман швидко перетворився на ненаситного жеребця, який виснажував мене
в ті давні роки.
Це було чудесно.
Його хіть була ніжною, але вимогливою.
І пунктуальною.
По ньому можна було б звіряти годинник.
О сьомій тридцять ранку, щосереди і в неділю.
Після чашки кави й кількох хвилин у ванній кімнаті,
він брав мене ззаду і змушував тремтіти і звиватися,
як шістнадцятирічну дівчинку,
яка бунтує проти її надмірно релігійних батьків.
Щосереди і вранці в неділю
Норман Ньюлендер любив мене, як ніхто інший.
Щосереди і вранці в неділю.
3 7:30 до 7:45.
Я трохи збудився.
Я була асистенткою Нормана 22 роки.
Я складала його робочий графік, його особистий графік,
його плани поїздок, його канікули.
Я дбала про те, щоб він регулярно проходив медогляд, відвідував стоматолога,
дерматолога, офтальмолога.
Я також дбала про всі бронювання ланчу й обіду,
завжди нагадуючи ресторанам, наскільки він важливий,
щоб у нього був хороший столик.
Типова homo sapiens.
Дбала, щоб його дружина і дочка отримували листівки та квіти на дні народження.
І валентинки теж.
Я вісім разів влаштовувала його дочку
в кращі реабілітаційні центри.
Але за весь цей час…
я жодного разу не сказала Норману, як багато він для мене значить.
Як те, що я робила його щасливим, робило щасливою і мене.
Що його благополуччя було моєю першою думкою вранці
і останньою думкою перед сном.
Дякую.
Ні.
Не покидай мене!
Я ще так багато можу дати!
-Ні! -Ні, Жанін. Боже. Жанін…
За що вона тримається?
Боже, даруй мені спокій, щоб прийняти те, що я не можу змінити,
мужність, щоб змінити те, що я можу, і мудрість, щоб знати різницю.
Боже, даруй мені спокій…
Нам варто хвилюватися про неї?
Я більше хвилююся за нього.
З ним все буде гаразд. Просто дай йому трохи часу.
-Сподіваюсь. -Так.
Кілька років тому мій найкращий друг
несподівано помер.
Стіві Чартокоф.
-Я не розказував? Чудовий хлопець. -Ні.
Ми дружили з третього класу.
І скажу тобі, коли він помер,
я не відчув нічого. Я заціпенів.
Це жахливо.
Ні.
Бачиш… Я думаю, що насправді це захисний механізм.
Це ніби природа так проявляє співчуття.
Про що ти?
Коли це сталося,
я міг… Біль був занадто сильним.
Та з часом, знаєш, я міг відчувати горе все більше і більше,
поки воно просто не стало частинкою мене, розумієш?
Воно ніби перетворилось на прийняття, яке…
Напевно, це ніби мудрість.
Насправді це заспокоює.
Ти мудрий.
Пам'ятаю, якось в старших класах,
нам було по 14 чи 15,
ми зі Стіві викурили косяк і вирішили підпалити наші гази.
Так роблять?
Так. Ти лежиш на спині, задерши ноги вгору,
тримаєш сірник перед дупою,
пердиш, а з неї виривається блакитне полум'я.
Менше з тим, волосся на яйцях Стіві загорілося
і він закричав.
Він кричав, щоб я загасив.
Він сказав: «Загаси!» А я не хотів торкатись.
Словом,
його матері довелося відвезти його в невідкладну допомогу.
Вона теж не хотіла торкатися яєць. Повір.
То твоя мудрість прийшла пізніше.
Це було вже після. Так.
Оце так угода!
Ти дурний, що не взяв.
Все гаразд.
Чурос смачний.
Хочу дещо сказати.
Можна просто насолодитись?
Ні, ти маєш це почути.
Сенді, я дуже вдячний тобі за нашу дружбу
і хочу, щоб ти знав, який я щасливий, що ти є в моєму житті.
Як ти тримаєшся?
Що?
Дякую, все гаразд.
Добре.
Тобі щось треба?
Просто хочу нагадати,
що я досвідчений аудитор восьмого класу,
я можу допомогти впоратися з горем.
Мені не потрібна допомога, але дякую.
Пригнічений емоційний біль може проявлятися фізично.
Роббі, все гаразд.
Злоякісні пухлини не рідкість.
Роббі, я радий, що саєнтологія допомогла тобі стати тим, ким ти можеш стати.
Ні, це морська піхота.
Все одно, просто дай мені спокій.
Добре, бачиш, це злість.
Яка більша, за шкалою емоцій, ніж…
Забирайся!
Я пам'ятаю свою першу біопсію. Це дуже неприємно.
Ножиці в дупі — це завжди погано.
Так. Принаймні, потім, коли у твоєму калі буде кров,
ти будеш знати, звідки вона.
Приємно знати.
Ще щось?
Так.
На ваш професійний погляд, яка шинка найкраща?
Не знаю. Усі добрі.
Гаразд, давайте у формі розповіді.
Це ваша остання вечеря перед стратою.
Яку шинку покладете в сендвіч з індичкою,
перш ніж вам введуть коктейль смерті?
Медову.
250 грам медової, будь ласка, містере гастроном.
Я був готовий поставити мільйон на віргінську.
Він був чудовою людиною.
Так, він був кращий.
Неймовірний.
Дивовижний.
Знаєш, ми думали одружитись.
Ні, я не знав. Мені шкода.
І мати дитину.
Так.
Що смішного?
Серйозно?
Як серцевий напад.
Добре.
Коли кажеш «мати дитину», ти маєш на увазі всиновлення?
Ні, я маю на увазі, мати дитину.
Звісно.
Звичайно, довелося відкласти, доки я не перестану приймати ліки.
Ми не хотіли дитини з трьома головами й хвостом.
Ні, не хотіли.
Я не хочу пхати ніс,
але про які ліки ми говоримо?
-Від депресії. -Так.
І біполярного.
І це теж?
І легка шизофренія.
Ого. Хет-трик.
Перепрошую?
Не звертай уваги, я просто убитий горем.
А зараз ти красива, життєрадісна жінка.
Впевнений, ти зустрінеш когось і у вас буде дитина.
Що ти пропонуєш?
Нічого, просто бажаю тобі.
Скажи, що ти не чіпляєшся,
коли друге кохання мого життя ще не охололо.
Звісно ні.
Зараз я не відчуваю себе в безпеці. Я йду геть.
Йди.
Господи Ісусе.
Коли я лікував простату,
я переконав себе, що могли допомогти вправи Кегеля.
-Допомогли? -Ні.
Але це додало моєму анусу впевненості, а це вже пів справи.
-Робиш їх зараз? -Так.
Я приєднаюся.
-Що це… Це звук твоєї вправи? -Так.
Привіт.
Що ще?
Підійшов глянути, чи готовий ти йти.
-Так. -Давай.
Бачив, що в них суші з «Нобу»?
Так.
Неймовірно. Там є запечений краб, місо-тріска
і жовтохвіст, все є.
Добре.
Ніхто не вміє горювати, як євреї, вірно?
Практика.
Так.
-Дякую, що підвіз. -З радістю.
Без радості, але ти зрозумів.
Може передумаєш? В нас досить місця.
Люба, я в порядку.
Звичайно в порядку, просто нащо бути самому саме зараз?
Бо це те, чого я хочу.
Давай, на вечір. Буде весело.
У нас вечір сімейних ігор.
Мартіне, я втратив кращого друга. Не хочу.
Впевнений?
Можемо покурити косячок, пограти в дженгу.
Я пас.
Ненавиджу, коли так кажеш.
«Косячок»? Що не так з «косячком»?
Говориш як старий.
Він і є старий.
Не допомагай.
Добре. Відвеземо тебе додому.
Так.
Знаєш, я не збирався казати,
але коли ми намагалися відтягти ту жінку від труни, вона вкусила мене.
Що? Це жахливо. Дай подивлюся.
Так. Шкіру не прокусила, але болить достобіса.
Достобіса?
Добре, «достобіса» і «косячок». Зрозумів.
Я думаю, захід пройшов непогано.
Норман був би задоволений.
Він ніколи не був задоволений.
Так, він завжди був жорсткий з тобою.
Ти про що?
У своїй промові ти казав, яким він був.
Я не так казав.
-Думаю, що так. -Ми були жорсткі один до одного.
-Добре. -Ось такими ми були.
-Гаразд. -Не кажи мені, що я говорив.
Зрозумів, вибач. Моя помилка.
Що?
Ніхто не каже «моя помилка».
Що ж, вибачте, я не маю чортової пам'ятки.
-Легше. -Добре.
Пам'ятки.
Дякую.
Джек Деніелс і дієтичний Доктор Пеппер.
Дякую, Алексе.
Мені було дуже шкода почути про містера Ньюлендера.
Так.
Я замовив в барі мартіні на його честь.
Дякую.
Він був добрим і великодушним.
Так, великодушним точно.
Зараз повернусь і прийму замовлення.
Будьмо, друже.
Ірвін!
-Ірвін! -Що?
Ірвін!
Привіт.
Думаю, я знайшов вашого собаку.
-Агов? -Дякувати Богу.
Дуже вдячна.
-Без проблем. -Я до біса злякалася.
Його звуть Ірвін?
Так. Ворота залишилися відкритими, і він вибіг.
Справді?
Ірвін.
Так. А що?
НОРМАН ІРВІН НЬЮЛЕНДЕР
Не важливо.
Просто нечасто почуєш таке ім'я.
Я візьму гаманець. Хочу вам віддячити.
Ні.
Я просто… Хороший сусід.
Ви чудовий сусід.
Іветт.
Сенді.
Я живу вниз по вулиці, на куті.
Той, що продавався? Ви його купили?
Ні. Це дірка на 3000 квадратних футів.
Діра.
Так. Я доглядаю за будинком моєї кузини.
Гарно.
Що б було, якби я загубила собаку.
Я б кинулась з балкона з надією, що мене з'їдять койоти.
Так. Були б дурними, якби не з'їли.
Добре.
Доброї ночі.
Можу я хоча б запропонувати вам келих вина? Або відмінної Маргарити.
Щоб віддячити.
Дякую.
Ти випендрювався.
Так.
Дивись, як я можу.
Так.
Думаєш, я не знаю якого ти віку?
Так.
Недостатньо виглядати на свій вік. Треба відповідно трахатися.
Так.
Принесу тобі овочів.
Нормане, це ти?
Доброго ранку.
Що трапилось?
Твоя чарівна дочка відправила мене з цими смузі.
Прекрасно.
Я не мав тобі казати. Але вона хвилюється за татка.
Він свій.
-Це хто? -Це — Ірвін.
Ірвін.
Привіт.
У мене є половинка вікодину. Якщо досі болить.
Вибач. Не знала, що у тебе гість.
-Ось. -Що?
Накинь.
Звісно.
Мартіне, це Іветт.
Іветт, це Мартін.
-Привіт. -Привіт.
Росіянка?
Я прийму душ?
-Так, звичайно. -Добре. Ходи, Ірвін.
Святий Боже.
Так.
Як так вийшло?
Тобто, я висадив тебе вчора,
думав, засунеш голову в духовку.
В дещо я голову засунув.
Ще раз, як так вийшло?
Кажи. Розказуй усе. І не поспішай.
Немає про що розказувати.
Ні, є дещо.
Так.
Ім'я собаки Ірвін.
Я зрозумів. Ти нас представив.
Друге ім'я Нормана.
Добре. Ну і?
І це моторошно.
Хіба? Може просто збіг?
Просто в день поховання кращого друга,
ця прекрасна молода жінка з'являється з собакою з таким же ім'ям?
Друге. Друге ім'я.
Схоже на повість Стівена Кінга.
Бачиш, а я подумав про «Сутінкову зону».
До речі, як ти пошкодив спину?
Штовхав щось, піднімав? Скажи.
Увімкни уяву.
Бачиш, це вже не так, як раніше.
Не кажи нічого Мінді.
Якій Мінді? Розказуй далі.
-Так, пес. -Ірвін.
Взагалі це не її пес. Вона доглядає за домом.
Словом, він вибіг. Я знайшов його і вона мені подякувала.
Ти сказав «прошу».
Певним чином.
Що вона робить?
Не знаю.
Її прізвище?
Не знаю.
Що їй потрібно від старого?
Насправді це я знаю.
Багатьох молодих жінок приваблюють старші,
тому що ми більш досвідчені, ніж хлопці їхнього віку.
-То ти не знаєш. -Не знаю.
Так.
Я скажу тобі одну річ, це щось більше, ніж просто збіг.
Справді? Ніби повідомлення звідти?
Ні.
Можливо.
Гаразд, що… Не можу повірити, що запитую тебе.
Що б це могло бути?
Не впевнений.
Прийняти життя, бути відкритим для нових вражень?
Сенді, у нас проблема. Ходи сюди.
Борисе, ми маємо вбити білку.
Чорт.
-Чорт. -Що? Що трапилось?
-Чорт. -Що трапилось?
Ірвін наклав на ліжку.
Будь відкритим.
ТІЛЬКИ ЗАВАНТАЖЕННЯ
ЗЛАМАНО
-Привіт. -Привіт.
Дякую за смузі.
Прошу.
Що з твоєю спиною?
Можеш повірити, потягнув, надягаючи шкарпетки.
Ти жартуєш.
Я думаю, саме час купити таку пластикову штучку,
яка надягає їх.
Це так сумно.
І не кажи.
Якщо захочеш поговорити через що проходиш,
я тут.
А через що я проходжу?
Ти втратив того, хто був частиною твого життя.
Напевно є багато почуттів, емоцій.
Не так багато, як думаєш.
Тату…
Ти знаєш, скільки друзів померло за останні кілька років?
-Ні. -Я теж. Збився з рахунку.
Та все одно важливо поговорити про це з кимось.
Чому? Хто сказав, що треба казати
про кожну бісову річ, яка трапилась?
Бо тримати всередині не здорово.
Добре, може я не хочу бути здоровим.
Дуже по-дорослому.
Мінді, мені 75.
Я думаю, що це дає мені певні права і привілеї,
які являє собою зрілість.
Не дає.
Хто б казав.
Мартіне, коли ти бачився з моїм татом, він казав про Нормана?
Не знаю. Тобі він не відкрився?
А поводився дивно?
Ти чого смієшся?
Ми робимо ці вправи, щоб звільнити емоції,
тому що все життя нас вчили, що деякі з них неприйнятні,
а значить потрібно їх пригнічувати.
Наприклад, чоловіки.
Вони вчаться в ранньому віці, ще на дитячому майданчику, не показувати страху.
Показав, значить слабкий, шмаркач.
А жінкам кажуть знову і знову,
що не личить леді висловлювати гнів.
Вас негайно назвуть сукою,
якщо у вас своя думка про щось,
або, Боже збав, ви підняли голос.
Але яким актором ви можете бути, якщо вам відмовляють в цих емоціях?
Не тільки в страху чи злості.
А як же апатія? Збудження?
Вбивча лють? Жалюгідне горе?
-Так. -Як мені знайти агента?
Що?
Немає агента — немає прослуховування, а немає прослуховування,
тоді яка різниця, чи пригнічені мої емоції?
Ти певне не маєш проблем з гнівом.
Не маю.
Що ж, з тебе вийде відмінна колишня.
Що ви скажете, якщо ми поки обмежимося вправою на емоції?
Хтось хоче спробувати?
У мене є менеджер, але я не знаю, що він робить.
Тобто я знаю, що він має робити.
Він має зв'язуватись з продюсерами та режисерами й знаходити мені роботу.
Але думаю, він просто продає кокаїн.
Ось це горе.
Ще хтось хоче виконати вправу?
Щасливчик, що твій торгує.
Мій хоче сфотографувати мене в джакузі.
Знову злість…
-Ви з Арні Брідлавом? -Так.
Я теж. Він їх продає. Вимагайте комісійні.
Боже мій.
Козел.
Я його вб'ю.
Втопити його в джакузі. Це була б поезійна справедливість.
Поетична. Поетична справедливість.
Краще нікого не вбиватимемо.
-Вона може зробити так, ніби це випадок. -Ні.
Послухай, я розумію твоє розчарування. В мене таке було.
Чого б це не коштувало,
я збирався запросити сюди свого друга, щоб поговорити з вами про це.
Він агент?
Був ним.
-А зараз він хто? -Труп.
Мені не щастить.
Я обіцяю, ми обговоримо проблему агентів іншим разом.
А зараз — акторські вправи,
вивільнення пригнічених емоцій, хто…
Що відбувається, коли відчуваєш настільки глибоко,
настільки сильно, що боїшся це висловити?
Почуття не можуть заподіяти болю, Мінді.
Інколи здається, що можуть, але насправді ні.
Тому немає чого боятись.
Приємно знати.
Гаразд. Хто хоче спробувати?
-Я хочу. -Добре, Джуд.
З якою емоцією працюватимеш?
-Горе? -Хороший вибір.
Є кілька технік, які допомагають зобразити горе.
Одна з найпростіших —
згадати щось, що трапилось у твоєму житті й засмутило тебе,
дозволити цьому почуттю проявитись у виступі.
Чи є щось, що засмутило вас недавно?
Ти висловилась, Мінді. Гаразд? Залиш нас.
Спробуєш, Джуд?
Так, звісно.
Коли будеш готовий.
Розкажи, що трапилось.
Я згадав дещо справді сумне.
Добре.
Гаразд. Побудь з цим.
Боже.
Чудово.
Це дійсно засмучує.
Можеш розказати нам, про що спогад?
Я дозволив Арні Брідлаву сфотографувати мене в джакузі.
ДЕСЯТЬ НОВИХ ФАКТІВ ПРО САЄНТОЛОГІЮ
Роббі, що ти робиш?
Привіт.
Я купила простирадла, покривало, ковдру.
Не варто було.
Варто. Добре, бувай.
Зажди.
Ти не хочеш, ну знаєш, розважитись?
Першого разу я подякувала. Тому безкоштовно.
Другий раз — 2000 доларів.
Звичайно, знаєш, все добре.
Дозволь тільки…
Прощавай, Ірвін.
Я сумуватиму.
Бувай.
Ходи, Ірвін.
Бувай.
Дві штуки? Святий Боже.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський