EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
I KÄRLEKSFULLT MINNE BEVARAD NORMAN IRVING NEWLANDER
God eftermiddag. Tack för att ni kom.
Om ni undrar varför vi gör detta i ett ekumeniskt kapell
istället för en synagoga med en rabbi, så är det enligt Normans önskemål.
Innan han dog sa han till mig:
"Lägg mig i en roddbåt, skjut ut den i LA River,
tänd eld på den, det är okej. Men låt folk slippa religiöst svammel."
Religiöst svammel.
Som ni förstår tillhörde Norman reformjudendomen.
Jag undrade hur jag skulle hedra Norman.
Jag kom ihåg att han brukade säga:
"Sanningen är en bra reservplan."
Så därför tänker jag ta min tillflykt till sanningen.
Det var tufft att vara Normans vän. Men i över 50 år var jag det.
Femtio år av ständigt missnöje från honom
med de kvinnor jag dejtade och de jag gifte mig med,
mina skilsmässor, pengar jag blev av med, pengar jag aldrig hade,
och alkoholen jag drack.
Han fann fel i nästan alla delar av mitt liv.
Hyllning, pappa. Hylla.
Han lånade mig pengar men lät mig aldrig glömma det.
Nej.
Han påminde mig gång på gång.
När jag behandlades för cancer förra året var jag vettskrämd.
Min bästa vän, min kompis…
…skojade om att jag måste spara håret när det föll av,
för att göra en tehuva av.
En tehuva.
Tack så jävla mycket, kompis. Jag förlorade inte ett hårstrå.
Inte ett enda.
Men jag förlorade dig. Jag vet inte hur jag ska klara det.
Jag vet inte hur jag ska hantera det dagliga livet utan dig.
Förresten, jag frågade myndigheterna om att bränna dig i en roddbåt,
men jag fick inte tillstånd för en vikingabegravning.
Kanske i Ventura County, men inte här.
Tack.
Det var oväntat.
KAPITEL 17
IN ALL THE OLD FAMILIAR PLACES
Vi är här idag för att sörja att min morfars köttkropp har dött.
Men den där anhopningen av förgängliga celler var inte han.
Min morfar var en odödlig ande som har levt otaliga miljoner liv.
Scientologi.
Som alla odödliga andar,
har han vandrat i universum i eoner på jakt efter en lek. Det är vad vi gör.
Vi leker lekar.
Vi glömmer vår sanna identitet och leker kurragömma med oss själva.
När vi slutligen hittar oss själva,
och helt och fullt inser att vi är statiskt medvetande
som står över materia, energi, rum och tid,
då vinner vi.
Jag vet att det är sanningen, och nu vet morfar det också.
Men utan att ha gått över LRH:s bro till total frihet,
är han snart tillbaka i den onda karusellen av födelse och död.
Tack.
Min far gav aldrig upp om mig.
Han borde ha gjort det. Men han gjorde aldrig det.
Jag svek honom gång på gång men han vägrade ge upp.
Som en del av min gottgörelse till honom
ska jag återbetala de pengar han lade ut
på avgiftning, terapi och vildmarksretreater för mig.
Inflationen oräknat, lite över 900 000 dollar.
Förutom 300 000 i rättsliga kostnader för att fria mig från "överlåtelsesyfte".
Som om jag skulle kunna avvara nåt!
Ja, så jag är skyldig pappa 1,2 miljoner.
Så en del av arvet ska jag betala tillbaka till honom.
Alltså, inte till honom så klart…
Jag betalar tillbaka genom att bygga ett rehabiliteringscenter
på Galapagosöarna.
Där missbrukare, alkoholister
och människor med ätstörningar kan reformeras
medan de lär sig om Charles Darwin och evolutionen.
Så för att hedra min far, mannen som aldrig gav upp om mig,
ska anläggningen heta The Suite Surrender,
eftersom man måste kapitulera för att lyckas med avhållsamhet,
men det kommer att stavas S-U-I-T-E som i "svit"
eftersom alla rum kommer att ha eget badrum.
När min man dog tänkte jag: "Allt är över, jag är ensam nu."
Men mirakulöst nog återsåg jag en man
som jag haft ett intensivt intermezzo med 1967.
Den mannen var din pappa, och din morfar.
Först antog vi att förhållandet denna gång bara skulle vara platoniskt.
Gamla vänner som håller varann i handen,
promenader i parken, gemensamma måltider.
Men så blev det inte.
Med lite uppmuntran från mig,
och lite medicinsk hjälp,
blev Norman återigen vilddjuret som kastade sig över mig för alla år sen.
Det var underbart.
Hans lust var mild men krävande.
Och punktlig. Man kunde ställa klockan efter den.
Kl. 07.30 på onsdagar och söndagar.
Efter en kopp kaffe och en snabb tur till badrummet,
tog han mig bakifrån och fick mig att darra och skälva
som en 16-årig flicka
som har gjort uppror mot sina alltför religiösa föräldrar.
På onsdags- och söndagsmorgnar
älskade Norman Newlander mig som ingen annan man.
Onsdags- och söndagsmorgnar.
Kl. 07.30 till 07.45.
Jag är lite kåt nu.
Jag var Normans assistent i 22 år.
Jag ordnade hans arbetsschema, hans personliga schema,
hans resplaner, hans semestrar.
Jag såg till att han kom till läkare, tandläkare,
hudläkare och oftalmolog.
Jag hanterade bordsreservationer
och påminde restaurangerna om hur viktig han var, så han fick ett bra bord.
Typiskt homo sapiens.
Jag fixade blommor och kort på fruns och dotterns födelsedagar.
Och Alla hjärtans dag.
Åtta gånger såg jag till att hans dotter fick den bästa avgiftningen.
Men inte en enda gång…
…berättade jag hur mycket han betydde för mig.
Hur glad jag blev av att göra honom glad.
Hur hans välbefinnande upptog mina tankar från morgon till kväll.
Tack.
Nej.
Lämna mig inte!
Jag har så mycket mer att ge!
-Nej! -Nej, Jeanine. Jesus. Jeanine…
Vad håller hon fast i?
Gud, ge mig lugnet att acceptera det jag inte kan ändra,
mod att förändra det jag kan, och förstånd att inse skillnaden.
Ge mig sinnesro att acceptera det jag inte kan förändra,
mod att förändra det jag kan, och förstånd att inse skillnaden.
Gud, ge mig lugnet…
-Bör vi oroa oss? -Jag är mer orolig för honom.
-Ingen fara. Han behöver bara lite tid. -Hoppas det.
För några år sen gick min bästa vän bort, oväntat.
Stevie Chartokoff.
Har jag berättat om honom? Vi var kompisar sen trean.
Och vet du, när han dog kände jag ingenting. Jag var bedövad.
Så hemskt.
Nej, nej. Det är faktiskt en överlevnadsmekanism.
Det är naturens sätt att visa medkänsla.
Vad menar du?
Alltså, när det hände, kunde jag inte… Det var för smärtsamt.
Men med tiden kunde jag känna sorgen mer och mer
tills den blev en del av den jag är.
Det förvandlas liksom till acceptans vilket…
-…antagligen är visdom. -Det är faktiskt ganska tröstande…
Du är klok.
En gång i high school när vi var 14 eller 15,
rökte Stevie och jag en joint och vi tände eld på våra fisar.
Gör folk sånt?
Ja, man håller en tänd tändsticka bakom rumpan
och när man fiser blir det en stor blå låga.
Men håret på Stevies pung fattade eld på nåt sätt och han skrek.
Han bad mig att klappa ut elden. Jag vägrade röra hans pung.
Det slutade med att hans mamma körde honom till akuten.
Hon vägrade också röra hans pung.
-Din visdom kom senare. -Det var efter det.
Vilket kap. Du är tokig som inte köper en.
Jag står över.
Jättegod churro.
-Jag vill säga en sak. -Får jag inte njuta av den här?
Nej, du måste höra det.
Jag är väldigt tacksam för vår vänskap, och glad över att du finns i mitt liv.
-Hur klarar du det? -Va?
-Jag mår bra, tack. -Bra.
Behöver du nåt?
Jag ville bara påminna dig om
att som utbildad auditör kan jag hjälpa dig att bearbeta sorgen.
Det behövs inte, men tack.
Bortträngda känslor kan leda till sjukdomar.
-Jag mår bra. -Maligna tumörer till exempel.
Bra att scientologin har hjälpt dig att bli ditt bästa jag.
Nej, det är marinkåren. Men låt mig vara i fred.
Det där är ilska. Högre på känsloskalan än…
Men gå nu!
Jag minns min första biopsi. Väldigt obehagligt.
En sax i röven är aldrig bra.
Men när man har blod i avföringen sen vet man åtminstone varför.
Alltid positivt.
Nåt annat?
Ja.
-Vilken skinka är bäst enligt dig? -Vet inte. Alla är bra.
Tänk så här då. Det är din sista måltid innan du avrättas.
Vilken skinka vill du ha på mackan innan du får döds-injektionen?
-Honungsgriljerad. -Två hekto honungsgriljerad, tack.
Virginiaskinka, trodde jag.
Han var en underbar man.
Ja, han var bäst.
Han var alla tiders.
Grabben hela dan.
-Du vet, vi talade om att gifta oss. -Nej, det visste jag inte. Förlåt.
Vi talade även om att skaffa barn.
-Jaha. -Vad är så lustigt?
-Är du allvarlig? -Som en hjärtinfarkt.
Okej.
-Du menar att ni skulle adoptera? -Nej, jag menar att få barn.
Jaha.
Vi måste förstås vänta tills jag slutat medicinera.
Vi ville inte ha en baby med svans.
Nej, det ville vi inte.
Inte för att snoka, men vad för mediciner pratar vi om?
-För depression… Och bipolär sjukdom. -Jaså, det också?
-Och lite schizofreni. -En vinnande kombination.
-Ursäkta? -Strunta i mig, jag är bara tyngd av sorg.
Under tiden är du en vacker, livfull kvinna
och du kommer säkert att möta nån speciell och få din baby.
-Vad antyder du? -Inget, jag önskar dig allt gott.
Du stöter väl inte på mig innan min älskade ens har kallnat?
Självklart inte.
Jag känner mig otrygg. Jag går min väg.
Fortsätt gå. Milda makter.
När det med prostatan pågick trodde jag att knipövningar skulle hjälpa.
-Hjälpte det? -Nej.
Men med självförtroende är hälften vunnet.
-Gör du det nu? -Ja.
Jag hänger på.
-Är det ditt knipljud? -Ja.
Du.
Vad gör vi nu?
Jag skulle bara se om du var klar. Kom nu.
-Såg du att de har sushi från Nobu? -Ja.
Otroligt, de har stekt krabba, misotorsk och hamachi, rubbet.
Vad fint.
Judarna vet hur man sörjer.
-De har övning. -Ja.
-Tack för skjutsen. -Det är bara kul. Inte kul, men du fattar.
-Vi har gott om plats om du ändrar dig. -Det behövs inte.
-Visst, men varför vara ensam just nu? -För att jag vill.
Kom igen, sov över. Det blir kul.
Vi kan spela sällskapsspel.
Jag har förlorat min bästa vän. Jag vill inte ha kul.
Är du säker? Vi kan röka jazztobak och spela Jenga.
Jag står över.
Jag hatar det ordet.
-"Jazztobak"? Varför det? -Det får dig att låta som en gubbe.
-Han är en gubbe. -Hjälp inte till.
Okej. Vi kör hem dig.
Ja.
Vet du, när vi försökte dra bort henne från kistan, så bet hon mig.
Vad? Så hemskt. Får jag se.
Det blöder inte men gör ont som tusan.
Tusan?
"Tusan" och "jazztobak." Jag fattar.
Det var bra uppslutning.
Norman hade varit nöjd.
Norman var aldrig nöjd.
-Nä, han var verkligen tuff mot dig. -Vad snackar du om?
-Du sa ju det i ditt minnestal. -Nej.
-Jo, det sa du. -Vi var tuffa mot varandra.
-Okej. -Det var så vi var.
-Jaha. -Säg inte vad jag sa.
Jag fattar. Mitt fel.
Va?
Ingen säger "mitt fel" längre.
Ursäkta, jag har inte fått infot.
-Ta det lugnt. -Okej.
"Infot."
Tack!
-Jack Daniel's och Dr. Pepper light. -Tack, Alex.
Det var tråkigt att höra om mr Newlander.
Ja.
Här är en martini till hans ära.
Tack.
-En snäll och generös man. -I vart fall generös.
Jag kommer snart tillbaka.
Skål, kompis.
Irving!
-Irving! -Vad?
Irving!
Hallå!
-Jag tror att jag har hittat din hund. -Tack Gud. Tack snälla.
-Det var så lite. -Jag fick panik.
-Heter han Irving? -Ja. Grinden var öppen och han smet.
-Verkligen? Irving. -Ja. Hur så?
Spelar ingen roll. Man hör inte det namnet så ofta.
Vänta, jag ska hämta min plånbok.
Nej, nej.
Jag är bara en god granne.
En jättebra granne.
-Yvette. -Sandy.
Jag bor längre bort, på hörnet.
-Har du köpt huset som är till salu? -Nej. Det är en skyffel på 300 kvm.
Ett kyffe.
Jag passar det åt min kusin och hennes man.
Vad snällt.
Om jag tappade bort hunden fick jag väl låta präriehundarna äta upp mig.
De vore galna om de lät bli.
Okej.
Godnatt.
Får jag bjuda på ett glas vin åtminstone? Eller margarita?
Som tack.
Tack.
-Du försökte stila. -Ja.
-"Titta vad jag kan." -Ja.
Trodde du att din ålder inte märktes?
Ja.
Man måste tänka på sin ålder även i sängen.
Ja.
Jag ska ge dig mer grönsaker.
Norman, är det du?
Godmorgon.
-Vad händer? -Nyttiga smoothies från din fina dotter.
Vad snällt.
Hon är ju orolig för gamla pappsen.
Han är okej.
-Vem är det här? -Det är Irving.
Irving.
Hej.
Här är en halv Vicodin för din rygg…
Ursäkta. Du har besök.
-Här. -Vad?
Skyl dig.
Visst.
Martin, Yvette. Yvette, Martin.
-Hej. -Hej.
Russkij?
Får jag duscha?
-Visst. -Kom, Irving.
Milda Moses.
Ja.
Hur gick det till?
Igår var jag rädd att du skulle stoppa huvudet i ugnen.
Jag stoppade det i nåt.
Återigen, hur hände det?
Berätta allt. Långsamt.
Det finns inget att berätta. Jo, det finns en sak.
Ja?
-Hennes hund heter Irving. -Jag förstår. Du presenterade oss.
Det är Normans andranamn.
Jaha. Och?
-Det är mysko. -Eller så är det bara en slump.
Den dag min bästa vän begravs
möter jag en vacker kvinna med en hund som bär hans namn.
Andranamn. Det är Stephen King-mysko i bästa fall.
Jag tänkte mer som Twilight Zone,.
Med lite god vilja.
Hur skadade du ryggen?
Berätta exakt hur det gick till.
Använd fantasin.
Den är inte vad den har varit.
Säg inget till Mindy.
Vem är Mindy? Berätta färdigt.
-Ja, hunden. -Irving.
Hon vaktar hunden, och huset.
Han smet ut, jag hittade honom, hon tackade mig.
Sa du "varsågod"?
På mitt sätt.
Vad gör hon?
Jag vet inte.
-Vad heter hon i efternamn? -Vet inte.
-Vad ska hon ha en alte kaker som du till? -Det vet jag.
Många unga kvinnor dras till äldre män
eftersom vi är mer världsvana än killar i deras ålder.
-Du vet inte. -Nej.
Nä.
En sak är säker, detta är ingen slump.
-.Är det ett budskap från andra sidan? -Nej.
Kanske.
Otroligt att jag frågar detta.
-Vad för budskap? -Jag är inte säker.
Ta emot livet, var öppen för nya upplevelser.
Sandy, vi har problem. Kom fort.
Boris, vi måste döda ekorre.
Fan.
Fy fan.
-Fan. -Vad? Vad hände?
-Fan. -Vad har hänt?
Irving har bajsat i min säng.
Nya upplevelser.
ENDAST FÖR LASTNING
TRASIG
-Hej. -Hej.
Tack för smoothien.
Varsågod. Vad har hänt med din rygg?
Jag tog bara på mig strumporna, tro det eller ej.
Du skojar.
Det är nog dags att skaffa en sån där strump-påtagare.
-Det är så sorgligt. -Ja, minsann.
Om du behöver prata om det du går igenom, finns jag här.
Vad tror du att jag går igenom?
Om man förlorar en sån nära vän, måste det finnas väldigt många känslor.
-Inte så många som du tror. -Pappa…
Vet du hur många av mina vänner som dött de senaste åren?
-Inte jag. Jag har tappat räkningen. -Du måste ändå prata med nån.
Varför måste man prata om sina känslor jämt och ständigt?
Att hålla inne med det är ohälsosamt.
-Jag kanske inte vill vara hälsosam. -Moget.
Mindy, jag är 75 bast.
Det borde ge mig rätt att definiera mognad själv.
-Nej, det gör det inte. -Säger du.
Martin, sa pappa nåt om Norman i morse?
Öppnade han sig för dig?
Verkade han konstig?
Varför fnissar du?
Vi tränar oss att frigöra våra känslor
eftersom vi har fått lära oss att de inte är acceptabla
och måste undertryckas.
Till exempel män.
Från tidig ålder lär de sig att inte visa rädsla.
Om man gör det är man svag.
Kvinnor får ständigt budskapet att en dam inte visar känslor.
Man utpekas som en bitch
om man har nån stark åsikt,
eller, Gud förbjude, höjer rösten.
Men hur kan man vara en skådespelare utan dessa känslor?
Och inte bara ilska och rädsla. Vad sägs om apati? Upprymdhet?
Mordiskt raseri? Sorg och elände?
-Ja. -Hur får jag en agent?
Vad?
Utan agent får jag inte provspela, och då spelar mina känslor ingen roll.
-Din ilska är nog inte undertryckt. -Nej.
Du kommer att bli en bra exfru.
Kan vi hålla oss till känslo-övningen?
Vill nån försöka?
Jag har en manager men jag vet inte vad han gör.
Jag vet vad han ska göra.
Han ska nätverka och se till att jag får jobb.
Men oftast säljer han nog kokain.
Det finns sorg där.
Vill nån göra övningen?
Var glad att han langar.
Min vill bara fota mig i sin jacuzzi.
Ilska igen.
-Är det Arnie Breedlove? -Ja.
Han säljer dem. Du borde få provision.
-Käre Gud. -Den jäveln. Jag borde döda honom.
Dränka honom i hans jacuzzi. Det vore poesi-rättvisa.
Poetisk. Det heter "poetisk rättvisa".
Och låt oss inte döda nån.
-Om det ser ut som en olycka? -Nej.
Jag förstår din frustration. Jag har varit där.
Jag hade faktiskt tänkt be en vän föreläsa för er om det ämnet.
-Är han en agent? -Han var en agent.
-Vad är han nu? -Död.
Min vanliga otur.
Jag lovar att diskutera agentproblemet senare.
Men nu ska vi frigöra undertryckta känslor, vem vill…
Vad händer när man känner nåt så starkt att man är rädd för att uttrycka det?
Känslor kan inte skada dig, Mindy.
Det verkar så ibland, men egentligen kan de inte det.
Det finns inget att vara rädd för.
Bra att veta.
Okej. Vem vill försöka?
-Jag. -Okej, Jude.
Vilken känsla vill du jobba med?
-Sorg. -Bra val.
Det finns flera tekniker för att uttrycka sorg.
En av de enklaste
är att tänka på nåt som har gjort dig ledsen
och sen släppa fram de känslorna.
Har nåt gjort dig ledsen nyligen?
Jag fattar, Mindy. Okej? Lägg ner nu.
-Jude, vill du försöka? -Okej.
När du är redo.
Berätta vad som händer.
Jag minns nåt sorgligt.
Okej.
Okej. Stanna i känslan.
Åh, Gud.
Det går jättebra.
Det här är verkligen upprörande.
Kan du berätta vad det är?
Jag lät Arnie Breedlove fotografera mig i sin jacuzzi.
10 SCIENTOLOGI-FAKTA
Robbie, vad gör du?
Hej.
-Nya lakan, filt och täcke. -Det behövde du inte.
Jo, det gjorde jag. Okej, hej då.
Vänta lite.
Vill du inte komma in ett tag?
Första gång var gratis, som belöning.
Andra gång 2 000 dollar.
Självklart. Absolut.
Låt mig bara…
Hej då, Irving. Jag kommer att sakna dig.
Hej då.
Kom, Irving.
Hejdå.
Tvåtusen? Milda makter.
Undertexter: Anna Norman