‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎ÎN MEMORIA LUI NORMAN IRVING NEWLANDER
‎Bună ziua! Mulțumesc mult că ați venit.
‎Dacă vă întrebați de ce are loc ‎într-o capelă ecumenică,
‎în loc de sinagogă, cu un rabin,
‎să știți că asta și-a dorit Norman.
‎Înainte să moară, mi-a spus:
‎„Sandy, dacă vrei să mă pui într-o barcă ‎și s-o împingi pe râu,
‎să-i dai foc, nu mă deranjează.
‎„Dar scutește lumea ‎de aiureala religioasă.”
‎Aiureală religioasă.
‎Probabil că v-ați dat seama ‎că Norman era un evreu reformat.
‎Am încercat să găsesc un mod ‎ca să-l omagiez pe acest om.
‎Apoi mi-am amintit ‎o vorbă preferată de-a lui:
‎„Adevărul e o alternativă bună.”
‎Așa că asta o să fac. ‎O să recurg la adevăr.
‎A fost greu să-i fiu prieten.
‎Dar asta i-am fost, ‎vreme de peste 50 de ani.
‎Cincizeci de ani în care mi-a scos ochii
‎cu femeile cu care am ieșit, ‎cu cele cu care m-am căsătorit,
‎cu divorțurile prin care am trecut, ‎cu banii pe care i-am pierdut
‎sau pe care nu i-am avut,
‎până și cu alcoolul pe care l-am băut.
‎Găsea neajunsuri în fiecare aspect ‎al vieții mele.
‎Tată, îi aduci un omagiu.
‎Mi-a împrumutat bani când aveam probleme, ‎dar mereu mi-a amintit de asta.
‎Nu.
‎Mi-a scos ochii cu asta tot timpul.
‎Când am trecut prin povestea cu cancerul,
‎eram speriat de moarte.
‎Prietenul meu cel mai bun, ‎dragul meu tovarăș
‎glumea că ar trebui ‎să-mi păstrez părul când cade,
‎ca să-mi păstreze cana de ceai caldă.
‎Cana de ceai.
‎Du-te naibii, tovarăș scump!
‎N-am pierdut nicio șuviță. Niciuna.
‎Niciuna.
‎Dar te-am pierdut pe tine.
‎Și nu știu cum să trec peste asta.
‎Nu știu cum ar trebui să-mi văd de viață ‎fără tine.
‎Și, ca să știi,
‎am sunat la primărie ‎ca să-ți dau foc într-o barcă,
‎dar n-am obținut acordul ‎pentru o înmormântare vikingă.
‎Poate merge în Ventura, dar nu aici.
‎Mulțumesc.
‎Nu mă așteptam la asta.
‎CAPITOLUL 17.
‎ORIUNDE AȘ FI, ACOLO TE GĂSESC
‎Ne-am adunat astăzi aici ca să jelim ‎trecerea în neființă a corpului bunicului.
‎Dar acea aglomerare de celule ‎în putrefacție nu îl reprezintă.
‎Bunicul avea un spirit nemuritor ‎care trăise milioane de vieți.
‎Scientologie.
‎Și, ca toate spiritele nemuritoare,
‎a rătăcit prin univers timp de eoni, ‎în căutarea unui joc.
‎Asta facem noi.
‎Jucăm jocuri.
‎Și jocul suprem e faptul ‎că ne uităm adevărata identitate,
‎ca să ne jucăm de-a v-ați ascuns cu noi.
‎Când vine ziua în care ne găsim,
‎în care știm cu certitudine ‎că suntem o conștiință statică,
‎deasupra materiei, energiei, ‎spațiului și timpului,
‎atunci câștigăm.
‎Asta este adevărat pentru mine,
‎iar acum o știe și bunicul.
‎Deși, fără să treacă podul lui LRH, ‎cel al libertății totale,
‎va fi tras înapoi imediat ‎în caruselul infernal
‎al nașterii și morții.
‎Mulțumesc.
‎Tata n-a renunțat la mine.
‎Ar fi trebuit.
‎Dar n-a făcut-o.
‎L-am dezamăgit de fiecare dată, ‎dar a refuzat să renunțe.
‎Ca să mă revanșez față de el,
‎eu și sponsorul meu am decis să-i plătim
‎programele de dezintoxicare, terapeuții
‎și taberele în sălbăticie ‎în care m-a trimis.
‎Dacă nu putem inflația la socoteală, ‎asta a însemnat puțin peste 900.000 $
‎și nu îi includ pe cei 300.000 ‎pentru taxe judiciare
‎pentru acuzația de trafic de droguri.
‎De parcă aș fi proastă să-mi vând rația.
‎În fine, îi datorez tatei ‎1,2 milioane de dolari.
‎Și o să folosesc o parte din moștenire ‎ca să-i dau banii înapoi.
‎Nu lui, din motive evidente.
‎Dar îl voi răsplăti prin înființarea ‎unui centru de dezintoxicare
‎pe Insulele Galapagos.
‎Unde dependenții de droguri, alcool
‎și cei cu tulburări de alimentație ‎își vor putea schimba viața,
‎în timp ce învață ‎despre Charles Darwin și evoluție.
‎În onoarea tatălui meu, ‎omul care n-a renunțat niciodată la mine,
‎voi numi centrul „Lepădarea suitei”,
‎fiindcă în trezie trebuie ‎să te lepezi ca să reușești,
‎iar „suitei” se va scrie S-U-I-T-E-I,
‎toate saloanele vor fi ‎cel puțin suită junior. Mulțumesc.
‎Când mi-am pierdut soțul, m-am gândit:
‎„Asta e. Acum sunt singură.”
‎Dar, printr-un mare miracol, ‎am dat peste cel
‎cu care avusesem ‎o aventură pătimașă în 1967.
‎Acel bărbat era tatăl și bunicul vostru.
‎La început, am crezut că, ‎de data asta, relația noastră va fi
‎doar una platonică.
‎Vechi prieteni care se țin de mână,
‎care se plimbă prin parc,
‎care iau masa împreună.
‎Dar nu a fost deloc așa.
‎Cu puțină încurajare din partea mea
‎și puțină asistență farmaceutică,
‎Norman s-a transformat rapid ‎în armăsarul nesătul care mă devastase
‎cu mulți ani în urmă.
‎A fost minunat.
‎Dorința lui era blândă, dar dominatoare.
‎Și punctuală.
‎Puteai să-ți setezi ceasul după el.
‎Miercurea și duminica la 7:30.
‎După o cafea și o vizită rapidă la baie,
‎mă lua pe la spate și mă făcea ‎să tremur și să freamăt
‎ca o tânără de 16 ani
‎care se răzvrătește împotriva părinților ‎extrem de religioși.
‎Miercurea și duminica dimineață,
‎Norman Newlander mă iubea ‎ca niciun alt bărbat.
‎Miercurea și duminica dimineață.
‎De la 7:30 la 7:45.
‎Acum sunt cam excitat.
‎Am fost asistenta lui Norman ‎timp de 22 de ani.
‎M-am ocupat de programul său de lucru, ‎de programul său personal,
‎de călătorii, de vacanțe.
‎M-am asigurat că merge regulat ‎la stomatolog,
‎la dermatolog și la oftalmolog.
‎M-am ocupat de toate rezervările ‎la restaurante
‎și le-am amintit mereu ‎cât de important era,
‎ca să primească o masă bună.
‎Tipic Homo Sapiens-ului.
‎M-am asigurat că soția și fiica lui ‎primesc flori și felicitări de ziua lor.
‎Și de Ziua Îndrăgostiților.
‎Am făcut pregătiri ‎ca fiica lui să meargă de opt ori
‎la dezintoxicare.
‎Dar, în tot acel timp…
‎nu i-am spus niciodată ‎cât însemna pentru mine.
‎Faptul că îl făceam fericit ‎mă făcea fericită.
‎Mă gândeam la bunăstarea lui de dimineață
‎și până mergeam la culcare.
‎Mulțumesc.
‎Nu!
‎Nu mă părăsi!
‎Am atâtea să-ți ofer!
‎- Nu! ‎- Jeanine! Dumnezeule!
‎De ce se ține?
‎Doamne, dă-mi putere ‎să accept ce nu pot schimba,
‎curaj să schimb ce pot schimba ‎și înțelepciunea de a le diferenția.
‎Doamne, dă-mi putere ‎să accept ce nu pot schimba,
‎curaj să schimb ce pot schimba ‎și înțelepciunea de a le diferenția.
‎Doamne, dă-mi putere…
‎Să ne facem griji?
‎El mă îngrijorează mai mult.
‎Va fi bine. Are nevoie doar de timp.
‎- Așa sper. ‎- Da.
‎Acum doi ani, cel mai bun prieten
‎mi-a murit pe neașteptate.
‎Stevie Chartokoff.
‎- Ți-am povestit? Era grozav. ‎- Nu.
‎Eram amici din clasa a treia.
‎Ascultă la mine, când a murit,
‎n-am simțit nimic. Eram amorțit.
‎Ce groaznic!
‎Nu.
‎Vezi tu, e un mecanism de supraviețuire.
‎E modul naturii de a fi miloasă.
‎Adică?
‎Când s-a întâmplat,
‎am putut… durerea a fost sfâșietoare.
‎Dar, în timp, ‎am putut să jelesc tot mai mult,
‎până a devenit parte din mine, știi?
‎Parcă se transformă în acceptare, ceea ce…
‎Cred că e un soi de înțelepciune.
‎E destul de reconfortant.
‎Ești înțelept.
‎Odată, în liceu,
‎cred că aveam 14 sau 15 ani,
‎eu și Stevie fumam un joint ‎și ne-am hotărât să ne aprindem pârțurile.
‎Există așa ceva?
‎Da. Stai pe spate cu picioarele în aer,
‎ții un chibrit în dreptul fundului,
‎îi dai bătaie și iese o flacără albastră.
‎Oricum, cumva un floc de pe ouă a luat foc
‎și a început să țipe.
‎Plângea să-l bat cu palma.
‎Urla „Bate cu palma!” ‎Nu l-am atins pe ouă.
‎Pe scurt,
‎maică-sa a trebuit să-l ducă la Urgențe.
‎Nici ea nu voia ‎să-i atingă ouăle. Crede-mă.
‎Ai devenit înțelept mai târziu.
‎După aceea. Da.
‎Ce afacere!
‎- Ești fraier să nu-ți iei unul. ‎- Nu-mi trebuie.
‎Gogoașa e delicioasă.
‎Vreau să-ți spun ceva.
‎Pot s-o savurez în pace?
‎Nu, trebuie să auzi asta.
‎Sandy, sunt recunoscător ‎pentru prietenia noastră
‎și vreau să știi ‎că sunt fericit să te am în viața mea.
‎Cum reziști?
‎Poftim?
‎Sunt bine, mulțumesc.
‎Bine.
‎Ai nevoie de ceva?
‎Voiam doar să-ți reamintesc
‎faptul că sunt auditor ‎de nivelul opt școlit la Flag
‎și că te pot ajuta cu durerea.
‎N-am nevoie de ajutor, mulțumesc.
‎Reprimarea durerii se poate manifesta ‎ca durere fizică.
‎Sunt bine, Robbie.
‎Tumorile maligne nu sunt rare.
‎Mă bucur că scientologia te-a ajutat ‎să-ți atingi potențialul.
‎Nu, asta e la pușcașii marini. ‎În fine, lasă-mă naibii în pace!
‎Vezi? Asta e furie.
‎E mai sus pe scara emoțională decât…
‎Cară-te!
‎Îmi amintesc prima mea biopsie. ‎Foarte neplăcută.
‎Foarfecele în fund nu sunt de bine.
‎Da. Dar, când vezi sânge în scaun,
‎măcar știi de unde e.
‎Mereu o plăcere!
‎Altceva?
‎Da.
‎Care e cel mai bun jambon pe care-l aveți?
‎Toate sunt bune.
‎Stai să-ți spun sub formă de poveste!
‎E ultima ta masă înainte să fii executat.
‎Ce jambon ai pune în sandviș
‎înainte să-ți injecteze un cocteil mortal?
‎Cel cu miere.
‎Domnule vânzător, 200 de grame, vă rog.
‎Aș fi putut paria ‎că va alege șunca țărănească.
‎A fost un om minunat.
‎Da, cel mai bun.
‎Excepțional.
‎Minunat.
‎Vorbeam despre căsătorie.
‎N-am știut asta. Îmi pare rău.
‎Erau discuții și despre un copil.
‎Da.
‎Ce e de râs?
‎Vorbești serios?
‎Cât se poate de serios.
‎Bine.
‎Când te referi la copil, ‎voiați să adoptați?
‎Nu, să avem un copil împreună.
‎Am înțeles.
‎A trebuit să amânăm ‎până îmi terminam tratamentul.
‎Nu voiam ca Norman junior ‎să aibă trei capete.
‎N-am fi vrut asta, nu.
‎Nu vreau să fiu indiscret,
‎dar despre ce fel de tratament vorbim?
‎- Pentru depresie. ‎- Da.
‎Și bipolaritate.
‎Și asta?
‎Și puțină schizofrenie.
‎Trei e numărul magic.
‎Poftim?
‎Nu mă băga în seamă, sunt îndurerat.
‎Dar tu ești o femeie frumoasă ‎și plină de viață
‎și vei întâlni pe cineva special ‎care să-ți facă un copil.
‎Ce sugerezi?
‎Nimic, îți uram de bine.
‎Doar nu te dai la mine
‎cât a doua mea dragoste ‎încă nu s-a răcit.
‎Normal că nu!
‎Nu mă simt în siguranță. O să plec.
‎Nu te opri.
‎Doamne, Dumnezeule!
‎Când treceam prin faza cu prostata,
‎m-am convins că pot îmbunătăți situația ‎prin exerciții.
‎- Te-au ajutat? ‎- Nu.
‎Dar i-a dat anusului meu încredere, ‎asta e jumătate din bătălie.
‎- O faci acum? ‎- Da.
‎Te însoțesc.
‎- Ce-i aia? Încordarea ta? ‎- Da.
‎Salut!
‎Ce mai e?
‎Voiam să te întreb dacă ești gata.
‎- Da. ‎- Haide!
‎Au sushi de la Nobu, ai văzut?
‎Da.
‎E incredibil! Au crab copt, cod cu miso
‎și ton, de toate.
‎Ce drăguț!
‎Nimeni nu jelește ca evreii, nu?
‎Au experiență.
‎Da.
‎- Mersi că șofezi tu. ‎- Mă bucur s-o fac.
‎Nu mă bucur, dar înțelegi tu.
‎Poate te răzgândești. Avem destul loc.
‎Sunt bine, scumpo.
‎Normal că ești bine. ‎Dar de ce să stai singur acum?
‎Asta îmi doresc.
‎Hai, rămâi peste noapte! Va fi distractiv.
‎Facem o seară de jocuri în familie.
‎Mi-am pierdut prietenul. ‎Nu vreau să mă distrez.
‎Sigur?
‎Fumăm o Maria Ioana, jucăm Jenga.
‎Nu, mersi.
‎Urăsc cuvântul ăla.
‎„Maria Ioana?” Ce are?
‎Parcă ești moș.
‎Chiar e moș.
‎Nu mă ajuta.
‎Bine, atunci. Te ducem acasă.
‎Da.
‎N-am vrut să pomenesc de asta,
‎dar m-a mușcat fata aia ‎când încercam s-o luăm de pe sicriu.
‎Ce? E îngrozitor! Arată-mi.
‎Da. N-a străpuns pielea, ‎dar a durut, păcatele mele.
‎Păcatele tale?
‎Bine, „păcate” și „Maria Ioana”. ‎Am înțeles.
‎M-am gândit că a ieșit bine.
‎Norman ar fi fost mulțumit.
‎El n-a fost niciodată mulțumit.
‎Chiar a fost dur cu tine, nu?
‎Ce tot spui?
‎În discurs ai spus că a fost dur cu tine.
‎Nu am spus asta.
‎- Sunt destul de sigur că ai spus-o. ‎- Eram duri reciproc.
‎- Bine. ‎- Așa eram noi.
‎- Bine. ‎- Nu-mi spune ce am spus.
‎Am înțeles. Greșeala mea.
‎Ce e?
‎Nimeni nu spune „greșeala mea”.
‎Scuză-mă, n-am primit memoriul.
‎- Calmează-te. ‎- Bine.
‎Memoriul.
‎Mersi.
‎Whisky și cola dietetică.
‎Mersi, Alex.
‎Mi-a părut rău să aud ‎despre domnul Newlander.
‎Da.
‎I-am cerut barmanului să facă un martini ‎în onoarea lui.
‎Mulțumesc.
‎Era un om bun și generos.
‎De acord cu „generos.”
‎Revin imediat să vă iau comanda.
‎Noroc, prietene!
‎Irving!
‎- Irving! ‎- Poftim?
‎Irving!
‎Alo!
‎Cred că ți-am găsit câinele.
‎- Alo! ‎- Slavă Domnului!
‎Mulțumesc mult.
‎- Nicio problemă. ‎- Mi-am ieșit din minți, naibii.
‎Îl cheamă Irving?
‎Da. A fost poarta deschisă și a fugit.
‎Serios?
‎Irving.
‎Da. De ce?
‎Nu contează.
‎Nu prea mai auzi numele ăsta ‎în zilele noastre.
‎Să iau portofelul și te recompensez.
‎Nu.
‎Încerc doar să fiu un vecin bun.
‎Ești un vecin grozav.
‎Yvette.
‎Sandy.
‎Locuiesc în capătul străzii, pe colț.
‎În cea de vânzare? Ai cumpărat-o?
‎Nu. E o „ciconă” ‎de 3.000 de metri pătrați.
‎„Cocină.”
‎Da. Am grijă de casa verișoarei mele.
‎Drăguț din partea ta.
‎Nu știu ce-aș fi făcut dacă se pierdea.
‎M-aș fi aruncat de la balcon, ‎sperând să mă mănânce coioții.
‎Ar fi nebuni să n-o facă.
‎Bine.
‎Noapte bună!
‎Pot să-ți ofer măcar un pahar de vin? ‎Fac o margarita excelentă.
‎În semn de mulțumire.
‎Mulțumesc.
‎Te dădeai mare.
‎Da.
‎„Uite ce pot să fac!”
‎Da.
‎Credeai că nu știu câți ani ai?
‎Da.
‎Comportă-te potrivit vârstei, ‎dar și fute potrivit vârstei.
‎Da.
‎Îți aduc mai multă gheață.
‎Norman, tu ești?
‎Neața!
‎Ce se petrece?
‎Fiica ta minunată m-a trimis ‎cu smoothie-uri.
‎Ce drăguț!
‎Știi doar. ‎Își face griji pentru babacul ei.
‎E de treabă.
‎- El cine e? ‎- Irving.
‎Irving.
‎Bună!
‎Am jumătate de Vicodin, ‎dacă te doare spatele.
‎Scuze. N-am știut că ai musafiri.
‎- Poftim! ‎- Ce?
‎Acoperă-te.
‎Sigur.
‎Martin, ea e Yvette.
‎Yvette, Martin.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Rusoaică?
‎Fac un duș la tine?
‎- Da, sigur. ‎- Bine. Hai, Irving!
‎Să-mi bag!
‎Da.
‎Cum e posibil?
‎Te-am lăsat acasă aseară ‎și mă temeam că-ți bagi capul în cuptor.
‎L-am băgat în ceva.
‎Te întreb iar, cum ai reușit?
‎Povestește-mi totul. Și nu te grăbi.
‎Nu e nimic de spus.
‎Ba nu, e ceva.
‎Da.
‎Câinele ei se numește Irving.
‎Știu. Mi l-ai prezentat.
‎E al doilea nume al lui Norman.
‎Bine. Și?
‎E sinistru, nu-i așa?
‎Da? Poate e o coincidență.
‎În ziua în care îmi îngrop prietenul
‎întâlnesc o tânără frumoasă ‎cu un câine care îi poartă numele?
‎Al doilea prenume.
‎Mai degrabă o nuvelă de Stephen King.
‎Mă gândeam mai mult ‎la ‎Zona crepusculară.
‎Da, poate, cam tras de păr.
‎Apropo, cum ți-ai scrântit spatele?
‎Împingeai, ridicai? Spune-mi!
‎Folosește-ți imaginația.
‎O fac, dar nu mai e ce-a fost odată.
‎Nu-i spune lui Mindy.
‎Care Mindy? Zi povestea!
‎- Da, câinele. ‎- Irving.
‎Nu e câinele ei. Doar are grijă de casă.
‎Pe scurt, l-a scăpat afară, ‎l-am găsit și mi-a mulțumit.
‎I-ai spus „cu plăcere”?
‎În felul meu.
‎Cu ce se ocupă?
‎Nu știu.
‎Numele de familie?
‎Nu-l știu.
‎Ce vrea de la un moș ca tine?
‎Știu să-ți răspund la asta.
‎Tinerele sunt atrase de bărbați în vârstă
‎fiindcă sunt mai sofisticați, ‎mai versați decât cei de vârsta lor.
‎- Deci nu știi. ‎- Nu știu.
‎Da.
‎Un lucru e clar, ce s-a întâmplat ‎n-a fost doar o coincidență.
‎Serios? Adică a fost un mesaj de sus?
‎Nu.
‎Poate.
‎Bine, atunci… ‎Nu pot să cred că te întreb asta.
‎Care ar fi mesajul?
‎Nu știu sigur.
‎Trăiește-ți viața, ‎fii deschis la experiențe noi.
‎Sandy, avem o problemă. Vino!
‎Boris, veverița trebuie să moară.
‎Fir-ar!
‎- Fir-ar! ‎- Ce? Ce e?
‎- Fir-ar! ‎- Ce e?
‎Iving s-a căcat în pat.
‎Fii deschis.
‎ZONĂ DE ÎNCĂRCARE
‎DEFECT
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Mersi pentru smoothie.
‎Cu plăcere.
‎Ce ai pățit la spate?
‎Am făcut întindere când m-am încălțat ‎cu șosetele, dacă poți să crezi.
‎Glumești!
‎E timpul să-mi iau o chestie de plastic
‎care te încalță.
‎Ce trist!
‎Mie-mi spui!
‎Dacă vrei să discutăm ‎despre ceea ce înduri,
‎îți sunt alături.
‎Ce crezi că îndur?
‎Ai pierdut pe cineva important ‎din viața ta,
‎trebuie să fie multe sentimente, emoții.
‎Nu pe cât crezi.
‎Tată…
‎Știi câți prieteni mi-au murit ‎în ultimii ani?
‎- Nu. ‎- Nici eu. Le-am pierdut șirul.
‎E important să vorbești ‎cu cineva despre asta.
‎De ce? Cine spune că trebuie să împărtășim ‎tot ceea ce ni se întâmplă?
‎Nu e sănătos să ții totul în tine.
‎Poate că nu vreau să fiu sănătos.
‎Ești foarte matur.
‎Mindy, am 75 de ani.
‎Cred că îmi oferă anumite drepturi ‎și privilegii în privința maturității.
‎Ba nu.
‎Așa crezi tu!
‎Martin, ți-a zis ceva tata dimineață ‎despre Norman?
‎Nu știu. Ți s-a destăinuit?
‎S-a comportat ciudat?
‎De ce chicotești?
‎Facem aceste exerciții ‎ca să ne eliberăm emoțiile,
‎pentru că toată viața ni s-a zis ‎că unele sunt inacceptabile
‎și că trebuie reprimate.
‎Bărbații, de exemplu.
‎Ei învață de la o vârstă fragedă, ‎de pe terenul de joacă, să nu arate frică.
‎Dacă o faci, ești slab. Un neica nimeni.
‎Iar femeilor li se insuflă mereu ideea
‎că sunt prost crescute dacă se înfurie.
‎Ești etichetată drept afurisită
‎dacă îți exprimi opinia cu tărie
‎sau, Doamne ferește, ridici tonul.
‎Dar ce fel de actor poți fi ‎dacă ți se interzic acele emoții?
‎Și nu doar furia și frica.
‎Cum rămâne cu apatia? Euforia?
‎Furia criminală? Mâhnirea profundă?
‎- Da. ‎- Cum obțin un agent?
‎Poftim?
‎Dacă n-am agent, ‎nu pot da probe, iar dacă nu pot da probe,
‎ce contează dacă am emoții reprimate?
‎Nu pari să ai probleme cu furia.
‎Nu, deloc.
‎O să fii o fostă soție minunată.
‎Ce-ar fi să abordăm ‎exercițiul emoțiilor deocamdată?
‎Vrea cineva să încerce?
‎Am manager, dar nu prea știu ce face.
‎Știu ce ar trebui să facă.
‎Să socializeze cu producătorii ‎și regizorii și să-mi obțină roluri.
‎Dar cred că doar le vinde cocaină.
‎Asta e mâhnirea.
‎Vrea cineva să încerce?
‎Ești norocos că vinde droguri.
‎Al meu încearcă să mă pozeze în jacuzzi.
‎Am revenit la furie.
‎- Lucrezi cu Arnie Breedlove? ‎- Da.
‎Și eu. Le vinde. ‎Ar trebui să primești comision.
‎Dumnezeule!
‎Nenorocitul!
‎Ar trebui să-l omor.
‎Îneacă-l în propriul jacuzzi. ‎Ar fi „justiție poezică.”
‎Poetică. I se spune „justiție poetică.”
‎Hai să nu ucidem pe nimeni!
‎- Ar face-o să pară un accident. ‎- Nu.
‎Vă înțeleg frustrarea. ‎Am fost în locul vostru.
‎Dacă ajută cu ceva,
‎voiam să vă aduc un prieten ‎să vă vorbească despre asta.
‎E agent?
‎A fost agent.
‎- Acum ce e? ‎- Mort.
‎N-am noroc deloc!
‎Promit că vom discuta despre agenți ‎cu altă ocazie.
‎Hai să facem exercițiile de actorie,
‎să ne eliberăm emoțiile, cine vrea…
‎Ce se întâmplă ‎când simți ceva atât de profund,
‎atât de puternic, că te temi s-o exprimi?
‎Sentimentele nu te pot răni, Mindy.
‎Uneori, așa pare, dar, de fapt, nu au cum.
‎Nu ai de ce să te temi.
‎Bine de știut!
‎Bun. Cine vrea să încerce?
‎- Eu. ‎- Bine, Jude.
‎Ce emoție alegi?
‎- Mâhnire? ‎- Bună alegere!
‎Mâhnirea poate fi exprimată ‎prin câteva tehnici.
‎Una foarte simplă e
‎să te gândești la un eveniment ‎care te-a întristat
‎și să lași acele sentimente ‎să se reverse în interpretarea ta.
‎Te-a întristat ceva recent?
‎Te-ai făcut înțeleasă, Mindy. Las-o baltă!
‎Încerci, Jude?
‎Da, sigur.
‎Poți să începi.
‎Spune-mi ce se petrece.
‎Îmi amintesc ceva foarte trist.
‎Bine.
‎Bine. Rămâi în starea asta.
‎Dumnezeule!
‎Te descurci grozav.
‎E foarte tulburător.
‎Poți să ne spui despre ce vorba?
‎L-am lăsat pe Arnie Breedlove ‎să mă pozeze în jacuzzi.
‎10 LUCRURI DESPRE SCIENTOLOGIE
‎Ce faci cu viața ta, Robbie?
‎Bună!
‎Ți-am cumpărat o lenjerie nouă.
‎Nu era nevoie.
‎Ba da. Bine, la revedere!
‎Stai!
‎Nu vrei să stăm puțin împreună?
‎Prima oară a fost gratuit ca mulțumire.
‎A doua oară e 2.000 $.
‎Desigur, înțeleg.
‎Stai doar…
‎Adio, Irving.
‎O să-mi lipsești.
‎Pa!
‎Hai, Irving!
‎La revedere!
‎Două mii? Să-mi bag!
‎Subtitrarea: Ramona Coman