EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
I KJÆRLIG MINNE NORMAN IRVING NEWLANDER
God ettermiddag, alle sammen. Takk for at dere kom.
Hvis dere lurer på hvorfor vi gjør dette i et økumenisk kapell
og ikke i en synagoge med en rabbi,
er det fordi Norman ville ha det sånn.
Rett før han døde, sa han til meg:
"Sandy, hvis du vil legge meg i en robåt, dytte den ut på L.A.-elva
og sette fyr på den, er det greit.
Bare spar alle for det religiøse vrøvlet."
Religiøst vrøvl.
Som dere kanskje kan gjette, tilhørte Norman reformjødedommen.
Jeg har prøvd å finne ut hvordan jeg skal hylle denne mannen.
Og så kom jeg på et av favorittmunnhellene hans:
"Sannheten er bra å falle tilbake på."
Så det er det jeg skal gjøre. Jeg skal falle tilbake på sannheten.
Det var tøft å være Normans venn.
Men det var jeg, i over 50 år.
Femti år med pes fra ham
om kvinnene jeg gikk ut med, kvinnene jeg giftet meg med,
skilsmissene jeg gikk gjennom, pengene jeg tapte,
pengene jeg aldri hadde,
til og med spriten jeg drakk.
Han fant feil ved omtrent alt i livet mitt.
Hyllest, pappa. Hylle ham.
Han lånte meg penger da jeg var i trøbbel, men lot meg aldri glemme det.
Nei.
Jeg fikk det fleisen om og om igjen.
Da jeg gikk gjennom den kreftgreia i fjor,
var jeg vettskremt.
Min beste venn, den gode kompisen min,
spøkte om at jeg burde spare på håret mitt når det faller ut,
og bruke det til å lage en tevarmer.
En tevarmer.
Vel, faen ta deg, kompis.
Jeg mistet ikke ett hårstrå. Ikke ett.
Ikke ett.
Men jeg mistet deg.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal overleve.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal fortsette uten deg.
Og bare så det er sagt,
jeg ringte kommunen for å høre om det med å brenne deg i en robåt,
men jeg fikk ikke tillatelse til en vikingbegravelse.
Kanskje i Ventura fylke, men ikke her.
Takk.
Den så jeg ikke komme.
KAPITTEL 17.
Vi er samlet her i dag for å sørge over bortgangen til bestefars kjøttkropp.
Men den råtnende samlingen av celler er ikke den eller det han var.
Bestefaren min var en udødelig ånd som har levd utallige millioner liv.
Scientologi.
Og som alle udødelige ånder,
har han streifet universet i evigheter på jakt etter en lek.
For det er det vi gjør.
Vi leker.
Og den største leken vi leker, er å glemme vår sanne identitet,
så vi kan leke gjemsel med oss selv.
Og når vi finner oss selv,
når vi vet med absolutt sikkerhet at vi er statisk bevissthet
overordnet materien, energi, rom og tid,
da vinner vi.
Jeg vet at det er sant,
og nå vet bestefar det også.
Men uten å ha krysset LRHs bro til total frihet,
vil han fort bli sugd tilbake til den helvetes karusellen
av fødsel og død.
Takk.
Faren min ga meg aldri opp.
Han burde ha gjort det. Men han gjorde det aldri.
Gang på gang sviktet jeg ham, men han nektet å gi opp.
Så, for å gjøre opp med ham,
fant fadderen min og jeg ut at jeg skal betale ham tilbake
for alle rehabiliteringene og terapeutene
og villmarksretreatene han sendte meg til.
Uten å regne med inflasjonen, ble det i alt litt over 900 000 dollar,
ikke iberegnet de 300 000 til advokat
da jeg ble arrestert for langing.
Som om jeg ville vært dum nok til å selge eget dop.
Uansett, jeg skylder pappaen min én million og to hundre.
Og jeg skal bruke en del av arven min til å betale ham tilbake.
Ikke ham, selvsagt, for… det vet dere jo.
Jeg skal betale ham tilbake ved å bygge et rehabiliteringssenter
på Galapagosøyene.
Der narkomane og alkoholikere
og folk med spiseforstyrrelser kan endre livene sine
mens de lærer om Charles Darwin og evolusjon.
Så til ære for faren min, mannen som aldri ga meg opp,
skal senteret hete The Suite Surrender,
for i tilfriskning må du overgi deg for å vinne,
og "suite" vil bli stavet S-U-I-T-E
fordi alle rommene vil være juniorsuiter eller bedre. Takk.
Da jeg mistet mannen min, tenkte jeg:
"Det var det. Nå er jeg alene."
Men utrolig nok støtte jeg på en mann
som jeg hadde hatt et heftig eventyr med en gang for lenge siden i 1967.
Den mannen var faren din og bestefaren din.
Først antok vi at forholdet bare ville være platonisk denne gangen.
Gamle venner som holder hender,
tar en tur i parken,
deler måltider.
Det var ikke det som skjedde.
Med litt oppmuntring fra meg, og…
…litt farmasøytisk hjelp,
ble Norman raskt til den grådige hingsten som kastet seg over meg
for lenge siden.
Det var fantastisk.
Begjæret hans var varsomt, men krevende.
Og punktlig.
En kunne stille klokken etter det.
Halv åtte om morgenen onsdager og søndager.
Etter en kopp kaffe og et raskt besøk på badet,
tok han meg bakfra og fikk meg til å skjelve og riste
som en 16 år gammel jente
som har gjort opprør mot sine altfor religiøse foreldre.
Hver onsdag og søndag morgen
elsket Norman Newlander meg som ingen annen mann.
Hver onsdag og søndag morgen.
Fra halv åtte til kvart på åtte.
Jeg er litt kåt nå.
Jeg var Normans assistent i 22 år.
Jeg ordnet arbeidsplanen hans, den personlige timeplanen hans,
reiseplanene hans, feriene hans.
Jeg sørget for at han gikk regelmessig til legen, tannlegen,
hudlegen og øyelegen.
Jeg tok meg av lunsj- og middagsreservasjonene,
minnet alltid restaurantene på hvor viktig han var,
så han fikk et bra bord.
Klassisk homo sapiens.
Jeg sørget også for at kona og datteren fikk bursdagskort og blomster.
For valentinsdagen òg.
Og åtte ganger ordnet jeg det slik at datteren hans
fikk den beste rehabiliteringen.
Men i…
Men i hele den tiden…
…fortalte jeg ham aldri hvor mye han betydde for meg.
At det gjorde meg glad å gjøre ham glad.
At hans ve og vel var dagens første tanke, og den siste før jeg sovnet.
Takk.
Nei.
Ikke forlat meg!
Jeg har så mye mer å gi!
-Nei! -Nei, Jeanine. Herregud. Jeanine…
Hva holder hun seg fast i?
Gud, gi meg sinnsro til å godta det jeg ikke kan endre,
mot til å endre det jeg kan, og visdom til å se forskjellen.
Gud, gi meg sinnsro…
-Bør vi være bekymret for henne? -Jeg er mer bekymret for ham.
Han klarer seg. Må bare gi ham tid.
-Jeg håper det. -Ja.
For et par år siden døde min aller beste venn uventet.
Stevie Chartokoff.
-Har jeg fortalt om ham? Flott fyr. -Nei.
Venner siden tredje klasse.
Og da han døde,
følte jeg ingenting. Jeg var nummen.
Så fælt.
Nei.
Jeg tror det er en overlevelsesmekanisme.
Det er naturens måte å være medfølende på.
Hva mener du?
Da det skjedde,
kunne jeg… Det gjorde for vondt.
Men over tid kunne jeg føle sorgen mer og mer
til den bare ble en del av den jeg er, skjønner?
Den går over til å bli aksept, noe som…
…er en slags visdom, antar jeg.
Det er faktisk ganske betryggende.
Du er vis.
Jeg husker en gang på videregående, vi må ha vært 14 eller 15,
Vi røykte en rev, og bestemte oss for å tenne på fisene våre.
Er det en greie?
Ja. Du ligger på ryggen med beina i været, holder en tent fyrstikk foran rumpa,
slipper en fis, og en blå flamme skyter ut.
På en eller annen måte tok håret på ballene til Stevie fyr,
og han skrek.
Han ba meg slukke ilden.
"Slukk den!" Jeg tar da ikke på ballene hans.
Så, kort fortalt,
moren hans måtte kjøre ham til legevakten.
Hun ville ikke ta på de ballene, hun heller.
-Så visdommen din kom senere i livet. -Det var etter det. Ja.
Jøss, for et varp.
-Du er gal som ikke kjøper et. -Det går bra.
Churroen er nydelig.
Jeg vil gjerne si noe.
-.Kan jeg ikke bare nyte dette? -Nei, du må høre det.
Sandy, jeg er veldig takknemlig for vennskapet vårt,
og jeg er så glad for å ha deg i livet mitt.
Hvordan går det?
Hva?
-Bare bra, takk. -Fint.
Trenger du noe?
Jeg ville bare minne deg på
at jeg er Flag-trent auditør, grad åtte. Jeg kan hjelpe deg med å bearbeide sorgen.
Jeg trenger ikke hjelp, men takk.
Undertrykt emosjonell smerte kan opptre som en fysisk lidelse.
Jeg har det bra.
Kreft er ikke uvanlig.
Det er fint at scientologi har hjulpet deg til å være alt du kan være.
Nei, det er marinesoldatene.
Bare la meg være i fred, for faen.
Ok, det der er sinne. Høyere på den emosjonelle toneskalaen enn…
Stikk!
Jeg husker min første biopsi. Det er veldig ubehagelig.
Saks opp i ræva, aldri bra.
Ja. Når du har blod i avføringen etterpå, vet du i det minste
hvor det kommer fra.
Alltid en glede.
Var det noe annet?
Ja.
Hva er den beste skinka du har?
-Vet ikke. Alle er gode. -Da tar vi det i fortellingsform.
Det er ditt siste måltid før du skal henrettes.
Hvilken skinke har du i smørbrødet ditt før de injiserer deg med dødens cocktail?
Honningglasert.
Herr skinkemann, to hundre gram honningglasert, takk.
Jeg trodde han skulle si Virginia-skinke.
Han var en flott mann.
Ja, han var super.
Superduper.
Toppen.
Vi snakket om å gifte oss, vet du.
Nei, det visste jeg ikke. Beklager.
Det var også snakk om å få barn.
-Ja. -Hvorfor ler du?
Mener du alvor?
Som et hjerteinfarkt.
Ja vel.
Når du sier "få barn", mener du adoptere?
Nei, jeg mener å få barn.
Akkurat.
Det måtte selvsagt vente til jeg hadde sluttet med medisinene.
Norman Jr. måtte jo ikke få tre hoder og hale.
Nei, det er klart.
Ikke for å blande meg inn,
men hva slags medisiner snakker vi om?
-For depresjon. -Ja.
-Og bipolar. -Det også?
Og litt schizofreni.
Jøss. Hat-trick.
Unnskyld?
Ikke bry deg om meg, jeg er fra meg av sorg.
Du er imidlertid en vakker, livlig kvinne,
og du vil sikkert møte noen og få den ungen.
Hva antyder du?
Ingenting.
Legger du an på meg
i begravelsen til mitt livs andre kjærlighet?
Selvsagt ikke.
Jeg føler meg ikke trygg akkurat nå. Jeg skal gå min vei.
Bare gå med deg. Herregud.
Da jeg gikk gjennom prostatagreia,
trodde jeg at jeg kunne fikse det med kegeløvelser.
-Hjalp det? -Nei.
Men det ga anusen min selvtillit, og det er halve seieren.
-Gjør du det nå? -Ja.
Jeg blir med.
-Er det kegellyden din? -Ja.
Hei.
Hva er det nå?
Kom for å se om du er klar til å gå.
-Ja. -Kom igjen.
Så du at de har sushi fra Nobu?
Ja. Helt utrolig. Han har fått ovnsbakt krabbe og misotorsk
og kongemakrell. Hele pakka.
Så fint.
Jødene kan det med å sørge, eller hva?
Øvelse.
Ja.
-Takk for at du kjørte. -Bare hyggelig.
Vel, ikke hyggelig, men… du skjønner.
Vil du ikke revurdere? Vi har god plass.
Det går bra, vennen.
Ja, selvsagt går det bra. Men hvorfor være alene nå?
Fordi det er det jeg vil.
Kom an, sov hos oss i natt. Det blir gøy.
Vi kan ha en familie-spillkveld.
Jeg har mistet bestevennen min. Jeg vil ikke ha det gøy.
Er du sikker?
Vi røyker ei bønne, spiller Jenga.
Jeg står over.
Ikke bruk det ordet.
Hva da, "bønne?" Hva er galt med "bønne"?
-Du høres ut som en gammel mann. -Han er gammel.
Ikke hjelp.
-Greit. Vi kjører deg hjem. -Ja.
Jeg ville ikke si noe, men…
…da vi prøvde å dra den dama vekk fra kista, bet hun meg.
Hva? Det er forferdelig. Få se.
Gikk ikke gjennom huden, men vondt som bare rakkeren.
"Som bare rakkeren?"
Ok, "rakkeren" og "bønne". Jeg skjønner.
Det var bra oppmøte, syns jeg.
Norman ville vært fornøyd.
Norman var aldri fornøyd.
Han var visst tøff mot deg, ikke sant?
Hva prater du om?
I minnetalen sa du at han var tøff mot deg.
Jeg sa ikke det.
-Jeg tror det var det du sa. -Vi var tøffe mot hverandre.
-Ok. -Det var sånn vi var.
-Greit. -Ikke fortell meg hva jeg sa.
Greit, beklager. Dreit meg ut.
Hva?
Ingen sier "drite seg ut" lenger.
Unnskyld, jeg fikk ikke det jævla notatet.
-Ro deg ned. -Ok.
"Notat."
Takk.
Jack Daniel's og Dr. Pepper light.
Takk, Alex.
Det var veldig leit å høre om herr Newlander.
Ja.
Jeg ba bartenderen om å lage en martini til ære for ham.
Takk.
Han var en snill og sjenerøs mann.
Sjenerøs har du rett i.
Straks tilbake for å ta bestillingen.
Skål, kompis.
Irving!
-Irving! -Hva?
Irving!
Hallo!
Jeg tror jeg fant hunden din.
-Hallo. -Takk og lov.
Tusen takk.
-Bare hyggelig. -Jeg fikk helt hetta.
Så han heter Irving?
Ja. Porten sto åpen, og så stakk han bare.
Sier du det?
Irving.
Ja? Hvordan det?
Det er ikke viktig.
En hører bare ikke det navnet så ofte lenger.
La meg gi deg finnerlønn.
Nei. Jeg er bare en god nabo.
Du er en flott nabo.
-Yvette. -Sandy.
Jeg bor rett nedi gata, på hjørnet.
Det som er til salgs? Har du kjøpt det?
Nei. Det er et digert sted med møkk.
Møkkasted.
Jeg passer huset for min kusine og mannen.
Det er fint.
Tenk om jeg mistet hunden deres.
Jeg måtte ha hoppet fra balkongen og håpet at coyotene åt meg.
Ja. De ville de nok gjort.
Ok.
God natt.
Kan jeg i det minste by på et glass vin? Eller, jeg er god på margarita.
For å takke deg.
Takk.
Du brifet.
Ja.
Hei, se hva jeg klarer.
Ja.
-Trodde du jeg ikke så at du er gammel? -Ja.
En må knulle i henhold til alderen.
Ja.
Jeg henter flere grønnsaker.
Norman, er det deg?
God morgen.
Hva skjer?
Din skjønne datter sendte meg hit med smoothier.
Snilt.
Hun er bekymret for den gamle faren sin.
Det går bra.
-Hvem er dette? -Dette er Irving.
Irving.
Hei.
Jeg har smertestillende til ryggen din.
Beklager. Jeg visste ikke at du hadde gjest.
-Her. -Hva?
-Dekk til. -Å, ja.
Martin, dette er Yvette.
Yvette, dette er Martin.
-Hei. -Hei.
Russki?
Kan jeg bruke dusjen din?
-Ja. -Ok. Kom, Irving.
Dæven.
Ja.
Hvordan gjør du det?
Jeg slapp deg av i går kveld, redd du skulle stikke hodet i ovnen.
Jeg stakk hodet i noe.
Igjen, hvordan gjør du det?
Fortell. Fortell meg alt. Sakte.
Det er ingenting å fortelle. Vel, jo, det er noe.
Hunden hennes heter Irving.
Ja. Du introduserte oss.
Det er Normans mellomnavn.
Ja vel. Og så?
Så det er nifst, ikke sant?
Det kan være en tilfeldighet.
Samme dag som jeg begraver min beste venn,
kommer en vakker kvinne inn i livet mitt med en hund som har navnet hans?
Mellomnavnet.
Det er som en Stephen King-novelle.
-Jeg tenkte mer Twilight Zone. -Ja.
Kanskje. Hvis du strekker det litt.
Apropos, hvordan skadet du ryggen?
-Støtte du, eller løftet du? Fortell. -Bruk fantasien.
Jeg gjør det, men den er ikke som før.
Ikke si noe til Mindy.
Mindy hvem? Fortell ferdig.
-Ja, hunden. -Irving.
Det er ikke hunden hennes. Hun passer et hus.
Kort fortalt, han kom seg ut, jeg fant ham, og hun takket meg.
Sa du "bare hyggelig"?
På min måte.
-Hva jobber hun med? -Jeg vet ikke.
-Hva heter hun til etternavn? -Jeg vet ikke.
-Hva vil hun med en gamling som deg? -Det er faktisk noe jeg vet.
Mange unge kvinner tiltrekkes av eldre menn
fordi vi er mer sofistikerte, mer verdensvante enn menn på deres alder.
-Så du vet ikke. -Nei.
Ja.
Men det er mer på gang her enn bare tilfeldigheter.
Å, ja? Som en beskjed fra det hinsidige?
Nei, jeg vet ikke.
Kanskje.
Ok, hva… Tenk at jeg spør om dette.
Hva er beskjeden?
Vet ikke.
Omfavn livet, vær åpen for nye opplevelser.
Sandy, vi har et problem. Kom fort.
Boris, vi må drepe ekornet.
Faen.
-Faen. -Hva? Hva skjedde?
-Faen. -Hva skjedde?
Irving dreit i senga mi.
Vær åpen.
KUN FOR AV- OG PÅLESSING
I USTAND
-Hei. -Hei.
Takk for smoothien.
Vel bekomme. Hva er det med ryggen din?
Jeg fikk kink da jeg tok på meg sokkene, tro det eller ei.
Du fleiper.
På tide å skaffe seg en sånn plastdings som tar dem på for deg.
Noe så trist.
Det kan du si.
Hvis du vil snakke om det du går gjennom, er jeg her for deg.
Hva tror du jeg går gjennom?
Mister man en som var en stor del av ens liv,
må det oppstå mange følelser.
Ikke så mange som du tror.
Pappa…
Vet du hvor mange av vennene mine som har dødd de siste årene?
-Nei. -Ikke jeg heller. Mistet tellingen.
Men det er viktig at du snakker med noen om det.
Hvem sier at vi må dele hva vi føler
om hver eneste jævla ting som skjer?
Fordi det ikke er sunt å holde det inni seg.
-Kanskje jeg ikke vil være sunn. -Veldig modent.
Mindy, jeg er 75 år gammel.
Det gir meg visse rettigheter og privilegier
når det gjelder modenhet.
-Nei, det gjør ikke det. -Sier du.
Martin, da du traff faren min i morges, sa han noe om Norman?
Jeg vet ikke. Åpnet han seg for deg?
Oppførte han seg rart?
Hvorfor fniser du?
Vi gjør disse øvelsene for å frigjøre følelsene våre,
for gjennom hele livet har vi lært at noen av dem ikke er akseptable
og må undertrykkes.
Menn, for eksempel.
De lærer i tidlig alder at de ikke må vise frykt.
Hvis du gjør det, er du svak. Du er en taper.
Og kvinner, budskapet dere får om og om igjen er
at det ikke er kvinnelig å uttrykke sinne.
Du blir straks kalt ei kjerring
hvis du har en sterk mening om noe,
eller, Gud forby, hvis du hever stemmen.
Men hva slags skuespiller kan du være om du nektes de følelsene?
Og ikke bare sinne og frykt.
Hva med apati? Opprømthet?
Morderisk raseri? Altoppslukende sorg?
-Ja. -Hvordan får jeg en agent?
Hva?
Hvis jeg ikke har en agent, kan jeg ikke gå på audition,
så hva så om jeg har undertrykte følelser?
Sinne er nok ikke ditt problem.
Nei, det er det ikke.
Du kommer til å bli en flott ekskone.
Enn om vi holder oss til følelsesøvelsen for øyeblikket?
Vil noen prøve?
Jeg har en manager, men vet ikke hva han gjør.
Jeg vet hva han skal gjøre.
Han skal mingle med produsenter og regissører og skaffe meg jobber.
Men jeg tror han bare selger kokain.
Det er sorg.
Vil noen gjøre øvelsen?
Bra for deg at han langer.
Min vil alltid ta bilder av meg i boblebadet.
Tilbake til sinne…
-Er du hos Arnie Breedlove? -Ja.
Jeg òg. Han selger dem. Du burde få betalt.
Gode Gud.
Den jævelen.
Jeg burde drepe ham.
Du burde drukne ham i boblebadet. Det ville vært poesi-rettferdighet.
Poetisk. Det heter poetisk rettferdighet.
Og la oss ikke drepe noen.
-Hun får det til å se ut som en ulykke. -Nei.
Jeg forstår frustrasjonen deres. Jeg har vært der.
Og om det er verdt noe,
hadde jeg planlagt å få en venn hit for å snakke om dette emnet.
Er han en agent?
Han var en agent.
-Hva er han nå? -Død.
Jeg har aldri flaks.
Jeg lover at vi skal snakke om agent-situasjonen på et senere tidspunkt.
Men inntil videre, øvelser som frigjør undertrykte følelser.
-Hvem vil… -Hva skjer når du føler noe så dypt
at du er redd for å uttrykke det?
Følelser kan ikke skade deg, Mindy.
Noen ganger virker det sånn, men sannheten er at de ikke kan det.
-Det er ingenting å være redd for. -Godt å vite.
Ok. Hvem vil prøve seg?
-Jeg. -Ok, Jude.
Hvilken følelse velger du?
-Sorg. -Bra valg.
Det finnes flere teknikker for å uttrykke sorg.
En av de enkleste
er å tenke på noe som skjedde i livet ditt som gjorde deg trist,
og så lar du de følelsene komme fram i opptredenen din.
Har noe gjort deg trist i det siste?
Jeg hører hva du sier, Mindy. Ok? La det ligge.
-Vil du prøve, Jude? -Ja.
Når du er klar.
Fortell meg hva som skjer.
Jeg husker en skikkelig trist ting.
Ok.
Greit. Bare sitt med det.
Herregud.
Du er flink.
Dette er veldig opprørende.
Kan du fortelle oss hva det er?
Jeg lot Arnie Breedlove ta bilder av meg i boblebadet.
TI TING OM SCIENTOLOGI
Robbie, hva holder du på med?
-Hei. -Jeg kjøpte laken, teppe og en dyne.
Det trengte du ikke.
Jo. Ok, ha det.
Vent litt.
Vil du ikke henge litt?
Første gang jeg takker deg for at du fant ham er gratis.
Andre gang er 2000 dollar.
Selvsagt. Det går bra.
La meg bare…
Ha det, Irving.
Kommer til å savne deg.
Ha det.
Kom igjen, Irving.
Ha det bra.
To tusen? Dæven.
Tekst: Sissel Drag