A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
NORMAN IRVING NEWLANDERRE EMLÉKEZÜNK
Jó napot, emberek! Köszönöm, hogy eljöttek!
Ha azon tűnődnek, hogy miért nem egy felekezet kápolnájában tartjuk ezt,
egy zsinagógában, egy rabbival…
Nos, azért, mert Norman így akarta.
Mielőtt meghalt, azt mondta nekem:
„Sandy, ha beraksz egy evezős csónakba, elengedsz a Los Angeles folyón,
és felgyújtasz, nekem az is jó. Csak hagyd a vallásos badarságokat!”
Vallásos badarságok.
Mint azt tudják, Norm a zsidóságot gyarapította.
Gondolkoztam, hogyan is tiszteleghetnék ezelőtt az ember előtt.
Aztán eszembe jutott az egyik kedvenc mondása:
„Az igazság mindig egy jó B terv.”
Szóval ezt fogom tenni. Csak igazságokat fogok mondani.
Nehéz volt Norman barátjának lenni.
De több mint 50 éven át voltam a barátja.
Ötven éven át oktatott ki engem
a nőkről, akikkel randiztam, a nőkről, akiket elvettem,
a válásokról, amiket átéltem, a pénzről, amit elveszítettem,
a pénzről, amit sosem szereztem meg, és még arról is, hogy mennyit ittam.
Életem minden részében talált hibát.
Tisztelegj előtte, apa!
Kölcsönadott, amikor bajban voltam, de nem hagyta, hogy elfelejtsem.
Nem.
Folyamatosan az orrom alá dörgölte.
Amikor tavaly jött nálam ez az egész rákos dolog,
akkor átkozottul megrémültem.
De a legjobb barátom, az én cimborám
csak viccelődött azon, hogy majd tartsam meg a kihullott hajam,
hogy teáskanna-melegítőt csináljak belőle.
Egy teáskanna-melegítőt.
Ezt kurvára benézted, cimborám!
Egy hajszálam sem hullott ki. Egy sem.
Egy sem.
De téged elvesztettelek.
És nem tudom, ezt hogy fogom átvészelni.
Ahogy azt sem tudom, hogy dolgozhatnék nélküled.
És csak megjegyezném,
hogy felhívtam a Los Angeles-i városházát, hogy felgyújthatlak-e egy csónakban,
de nem kaptam engedélyt egy vikingtemetésre.
Talán Ventura megyében engednék, de itt nem.
Köszönöm!
Erre nem számítottam.
17. FEJEZET: CSUPA ISMERŐS HELY
Azért jöttünk ma ide, hogy meggyászoljuk a nagyapám hústestének elmúlását.
De ez a pusztuló sejtgyűjtemény nem tükrözi azt, ami és aki ő volt.
A nagyapám egy halhatatlan szellem volt, aki több millió életet élt már le.
Szcientológia.
És mint minden halhatatlan szellem,
évmilliókon át bolyongott az univerzumban, hogy megtalálja a célját.
Mert ezt csináljuk.
A célunkat keressük.
És a legnagyobb célunk elfelejteni az igazi identitásunkat,
hogy bújócskázhassunk magunkkal.
És ha eljön a nap, amikor megtaláljuk önmagunkat,
amikor teljes bizonyossággal tudhatjuk, hogy egy statikus tudatosság vagyunk,
idősebb, mint minden anyag, energia, tér és idő,
akkor győzünk.
Tudom, hogy ez velem így van, és most már a nagyapám is tudja ezt.
Bár nem lépett át L. Ron Hubbard szabadság felé vezető hídján,
így vissza fog térni a születés és halál pokoli ringlispíljébe.
Köszönöm!
Apám sosem mondott le rólam. Pedig azt kellett volna tennie.
De sosem tette meg.
Időről időre cserben hagytam őt, de ő nem volt hajlandó feladni.
Szóval a vezeklésem részeként
a szponzorommal úgy döntöttünk, visszafizetem neki
az összes elvonó, terapeuta és egyéb kezelések árát, ahová beíratott.
Az inflációval nem számolva az összeg 900 000 dollárra jön ki,
amiben nincs benne az a 300 ezres ügyvédi díj,
amikor hamisan vádoltak cucc árulásával.
Mintha olyan hülye lennék, hogy eladnám a saját anyagomat…
A lényeg, hogy tartozom a papának 1 200 000 dollárral.
És az örökségem egy részéből fogom visszafizetem neki.
Nos, nyilván nem neki, mert tudják…
Úgy fogom visszafizetni neki, hogy építek egy rehabilitációs központot
a Galápagos-szigeteken.
Ahol a drogfüggők, alkoholisták
és az étkezési zavarban szenvedők megváltoztathatják az életüket,
miközben tanulnak Charles Darwinról és az evolúcióról.
Tehát ez épül apám tiszteletére, aki sosem mondott le rólam.
A központ neve Csábító Lemondás lesz,
mert a józanság eléréséhez sok mindenről le kell mondani,
és azért csábító az egész,
mert megfizethető áron lesznek a szép lakosztályok. Köszönöm!
Amikor elvesztettem a férjemet, azt gondoltam: „Ennyi. Egyedül maradtam.”
De csodák csodája összefutottam egy férfival,
akivel még 1967-ben volt egy rövid, de heves románcom.
Ez a férfi a te apád, illetve a te nagyapád volt.
Először azt hittük, hogy a kapcsolatunk ezúttal csak plátói lesz.
Régi barátok kézen fogva sétálnak egyet a parkban,
együtt esznek.
De egyáltalán nem ez történt.
Egy kis bátorítással tőlem, és egy kis gyógyszerészeti segítséggel
Norman újra azzá a telhetetlen, engem szétcincáló csődörré vált,
akit annyi évvel azelőtt ismertem. Csodálatos volt.
Gyengéd, de egyben sokat kérő szerető volt.
És akkurátus.
Mint egy svájci óra.
Minden szerda és vasárnap reggel 7.30-kor,
miután ivott egy kávét, és megjárta a mosdót,
elkapott hátulról, és addig pumpált, míg úgy nem remegtem,
mint egy 16 éves lány, aki fellázadt a túlságosan vallásos szülei ellen.
Minden szerda és vasárnap reggel
Norman Newlander úgy szeretett engem, ahogy eddig egy férfi sem.
Szerda és vasárnap reggelente,
7.30-tól 7.45-ig.
Kissé felizgultam.
Huszonkét éven át voltam Norman asszisztense.
Én osztottam be a munkatervét, a személyes ütemtervét,
az utazási terveit, a szabadságát.
Figyeltem rá, hogy rendszeresen járjon orvoshoz, fogorvoshoz,
bőrgyógyászatra és szemészetre.
Továbbá én intézkedtem az összes ebéd- és vacsorafoglalásról is.
Emlékeztettem az éttermeket arról, hogy milyen fontos ember,
hogy szép asztalt kapjon.
Klasszikus Homo sapiens.
Én küldtem a nejének és lányának köszöntőlapot és virágot a szülinapjaikon.
Valentin-napra is.
És nyolc alkalommal én intéztem el, hogy a lánya a legjobb elvonókba kerüljön.
De ennyi együtt töltött idő alatt…
sosem mondtam el Normannek, mennyit jelentett nekem.
Hogy boldoggá tett, ha boldoggá tehettem.
Hogy minden reggel és este az ő jóléte lebegett a szemem előtt.
Köszönöm!
Ne!
Ne hagyj itt!
Még annyit adhatnék neked!
- Ne! - Jézusom, Jeanine! Ne csináld!
Mibe kapaszkodik?
Istenem, adj erőt, hogy elfogadjam, amin nem változtathatok!
Adj bátorságot, amihez lehet, és adj bölcsességet!
Istenem, adj erőt az elfogadáshoz, bátorságot, amihez lehet, és bölcsességet!
Istenem, adj erőt…
Minden rendben van vele?
Én inkább érte aggódom.
Rendbe fog jönni. Csak idő kell neki.
- Remélem! - Hidd el!
Pár éve egyik pillanatról a másikra meghalt a legjobb barátom.
- Stevie Chartokoff. Meséltem már róla? - Nem.
Remek fickó volt. Harmadik óta barátok voltunk.
És én mondom, amikor meghalt,
nem éreztem semmit. Lezsibbadtam.
- Ez szörnyű. - Nem az.
Erre akarok kilyukadni. Ez egy túlélési mechanizmus.
Mintha a természet ilyenkor könyörületes lenne velünk.
Hogyhogy?
Nos, azért, mert amikor megtörtént, akkor túl sok volt számomra a fájdalom.
De az idő múlásával egyre jobban éreztem a gyászt,
míg egyszer csak az egész a részemmé vált.
Mintha az egész átalakulna egyfajta elfogadássá, amit…
hívhatunk bölcsességnek is.
Ez eléggé megnyugtató.
Tényleg bölcs vagy.
Emlékszem, egyszer a gimnáziumban, amikor 14-15 éves lehettem,
Stevie-vel füves cigit szívtunk, és meg akartuk gyújtani a fingunkat.
Olyat lehet?
Igen. Hanyatt fekszel, felemelt lábakkal, egy égő gyufát raksz a segged elé,
fingasz egyet, és jön egy nagy lángcsóva.
A lényeg, hogy Stevie golyóin kigyulladt a szőr,
és elkezdett ordítani. Sírt, ordított, hogy oltsam ki.
De én ugye nem akartam hozzáérni a golyóihoz.
A lényeg, hogy a végén az anyja vitte el a sürgősségire.
Ő sem akart hozzáérni a golyóihoz. Nekem elhiheted!
- Szóval csak később lettél bölcs. - Igen, utána.
Micsoda üzlet volt!
- Bánhatod, hogy nem vettél egyet! - Nem bánom.
Isteni ez a churro.
- Mondanék valamit. - Nem élvezhetem ezt ki?
Nem, ezt hallanod kell.
Sandy, nagyon hálás vagyok a barátságunkért,
Tudnod kell, mennyire örülök, hogy vagy nekem!
- Hogy van? - Micsoda?
Jól vagyok, köszönöm!
Az jó.
Akarsz valamit?
Csak szólni akartam,
hogy nyolcas szintű, képzett megfigyelő vagyok,
és segíthetek feldolgozni a gyászát.
Nem kell segítened, de köszi!
Az elnyomott, érzelmi fájdalom fizikai betegséget eredményezhet.
- Jól vagyok, Robbie. - Rosszindulatú daganatot is okozhat.
Robbie! Örülök, hogy a szcientológiával sikerült megtalálnod önmagad.
Nem, ezt a tengerészgyalogosoknak mondják. Csak hagyj békén, baszki!
Ez színtiszta düh.
Ami az érzelmi tónusskálán…
Kopj le!
Emlékszem az első biopsziámra. Nagyon kellemetlen volt.
Ha ollót dugnak az ánuszodba, az sosem jó.
Igen, de ha utána véres a székleted, legalább tudod az okát.
- Mindig fel tudsz vidítani. - Még valamit?
Igen. A szakmai véleménye szerint melyik a legjobb sonkája?
Nem tudom. Mind jó.
Jól van, másképp fogalmazok.
Halálraítéltként kérhet utolsó vacsorát.
Milyen sonkát kér a szendvicsébe,
mielőtt beadják önnek a méreginjekciót?
Mézes-mázas sonkát.
Mr. Húspultos Ember, 20 dkg mézes-mázas sonkát kérek!
Fogadni mertem volna rá, hogy a virginiai sonkát mondja.
Csodálatos ember volt.
- Igen, ő volt a legjobb. - Ámulatba ejtően.
Észveszejtően.
Össze akartunk házasodni.
Ezt nem tudtam. Nagyon sajnálom!
Még a gyerekvállalásról is beszéltünk.
- Persze! - Mi olyan vicces?
Ez most komoly?
Mint egy szívroham.
Rendben.
Gyerekvállalás alatt az örökbefogadásra gondoltatok?
Nem, a gyereknemzésről.
Értem. Jól van.
Persze addig nem vághattunk bele, míg szedtem a gyógyszereket.
Nem akartuk, hogy ifjabb Normannek három feje és farka legyen.
Az nem lett volna jó.
Nem akarok tolakodó lenni, de mire szedtél gyógyszereket?
- Depresszióra. - Értem.
- És bipolaritásra. - Arra is?
- És van egy kis skizofréniám is. - Hűha! Ez ám a tripla!
Elnézést?
Ne törődj velem! Csak a gyász beszél belőlem.
Szerintem te egy gyönyörű, vidám nő vagy.
Biztosan találsz majd valakit, akinek megszülheted a gyereket.
- Mire célzol ezzel? - Semmire, csak a legjobbat kívánom.
Nyomulsz rám,
amikor életem második szerelme még ki sem hűlt?
Ugyan, dehogy!
Nem érzem itt biztonságban magam, így tovább is állok.
Menj csak!
Jézus Mária!
Amikor jött az egész prosztatás ügy,
akkor azt hittem, a Kegel-gyakorlatok segíthetnek.
- És segítettek? - Nem?
De magabiztosságot adott az ánuszomnak, ami már félsiker.
- Most te is csinálod? - Igen.
Csatlakozom.
- Mi volt ez? A Kegeles hangod? - Igen.
Szia!
- Most mi van? - Csak kíváncsi voltam, hogy mehetünk-e.
- Persze! - Gyere!
Láttad, hogy van itt szusi a Nobuból? Bizony.
Hihetetlen. Van itt sült rák, sült tőkehal, sárga farkú makréla, minden.
Az klassz!
A zsidóknál senki sem tud jobban gyászolni, mi?
Gyakorlat teszi a mestert.
Az biztos.
- Köszi, hogy elhoztok! - Örömmel tesszük.
Mármint… tudod, hogy értettem.
Nem gondoltad meg magad? Sok helyünk van.
Jó így, drágám!
Persze, de miért lennél most egyedül?
Mert ezt akarom.
Ugyan! Aludj nálunk! Jó lesz.
Tartunk egy családi játékestet.
Meghalt a legjobb barátom, Martin. Nem akarok szórakozni.
Biztos?
Szívhatnánk egy kis mariskát, Jengázhatnánk.
- Kihagyom. - Utálom, amikor ezt mondod!
- A „mariskát”? Mi baj van vele? - Vénembernek hangzol tőle.
Mert az is.
Ez nem segít.
Rendben. Hazaviszünk.
Jó.
Nem akartam mondani semmit,
de amikor le akartuk szedni a lányt a koporsóról, megharapott.
Micsoda? Ez szörnyű. Hadd nézzem!
Nincs nyoma, de cefetül fáj.
- Cefetül? - Oké, „cefetül” és „mariska”. Értem.
Elég sokan voltak, igaz?
Norman örült volna neki.
Norman semminek sem örült.
Keményen bánt veled, mi?
Miről beszélsz?
A gyászbeszédedben ezt mondtad.
Nem ezt mondtam.
- Szerintem ezt mondtad. - Keményen bántunk egymással.
- Rendben. - Ilyenek voltunk.
- Jó. - Ne mondd meg, mit mondtam!
Értem, sajnálom! Bocsesz!
- Mi van? - Már senki sem mondja, hogy „bocsesz”.
Ne haragudj, de nekem erről kurvára senki sem szólt, banyek!
- Nyugodj le! - Rendben.
„Banyek.”
Köszönöm!
Jack Daniel's és egy diétás Dr. Pepper.
Köszönöm, Alex!
Nagyon sajnálom, ami Mr. Newlanderrel történt!
Értem.
A bárban készíttettem egy martinit a tiszteletére.
Köszönöm!
Kedves és rendes ember volt.
A rendessel egyetértek.
Mindjárt jövök, és felveszem a rendelését!
Egészségedre, cimbora!
Irving!
- Irving! - Mi van?
Irving!
Hahó!
Megtaláltam a kutyáját!
- Hahó! - Hál' istennek!
Köszönöm szépen!
- Szívesen! - Kurvára beparáztam.
Irvingnek hívják?
Igen. Nyitva maradt a kapu, és kiszökött.
Tényleg?
Irving?
Igen. Miért?
Nem számít.
Csak nem gyakran hallani ezt a nevet.
Várjon, hozom a tárcámat! Kap jutalmat.
Nem szükséges.
Én csak egy jó szomszéd vagyok.
Maga egy remek szomszéd.
- Yvette vagyok. - Én Sandy.
Itt lakom a sarkon.
Az eladó házban? Maga vette meg?
Nem, az egy 300 négyzetméteres, koszos fészek.
Koszfészek.
Az. Csak vigyázom az unokatestvéremék házára.
- Az szuper. - Gáz lett volna, ha elszökik a kutyájuk.
Akkor az erkélyről a prérifarkasok elé vetettem volna magam.
Nos, nagy kár lenne magáért.
Jól van.
Jó éjt!
Esetleg megkínálhatnám egy pohár borral? De készíthetek egy margaritát is.
Hálám jeléül.
Köszönöm!
Vagánykodtál.
Igen.
„Nézd, miket tudok!”
Igen.
- Azt hitted, nem tudom, hány éves vagy? - Igen.
Nem elég, ha megjátszod az életkorod, úgy is kell kefélni.
Igen.
Hozok még zöldséget.
Norman, te vagy az?
Jó reggelt!
Mi folyik itt?
A csodás lányod gyümölcsös turmixot küldött neked.
Az király.
Gondolhatod, hogy aggódik az apja miatt.
Jól vagyok.
Nagyon is jól.
- Ez meg kicsoda? - Ő Irving.
Irving? Szia!
Van nálam egy fél Vicodin, ha még mindig fáj a hátad.
Bocsi! Nem tudtam, hogy vendéged van.
- Tessék! - Mi az?
- Takard el magad! - Jó.
Martin, ő Yvette. Yvette, ő itt Martin.
- Helló! - Helló!
Orosz?
Lezuhanyozhatok?
- Persze. - Oké. Gyere, Irving!
Azt a kurva!
Bizony!
Ez hogy történt?
Amikor tegnap kiraktalak, attól féltem, hogy öngyilkos leszel.
Kinyírtam a hátam.
De mondd már, hogy történt ez?
Mindent mesélj el! És ne siess!
Nincs mit elmondani.
- De, van valami. - Igen?
A kutyáját Irvingnek hívják.
Tudom, bemutattál a kutyának.
Ez Norman középső neve.
Rendben. És?
Szerinted nem fura?
Az volna? Talán csak véletlen.
Aznap, amikor eltemetem a legjobb barátom,
megjelenik ez a gyönyörű nő egy kutyával, akinek ugyanaz a neve.
Csak a középső neve. Ez inkább egy Stephen King-regényre hajaz.
Én az Alkonyzónára gondoltam.
Esetleg. Határeset.
Apropó, mi lett a hátaddal?
- Hátulról toltad vagy felemelted? - A fantáziádra bízom!
Már nem tudom úgy elképzelni, mint anno.
- Mindynek ne szólj erről! - Dehogy! Fejezd be a sztorit!
- Igen, a kutya. - Irving.
Nem az ő kutyája. Csak vigyáz rá.
A kutya kiszökött, én megtaláltam, és ő meghálálta.
Mondtad, hogy: „szívesen”?
Sajátos módon.
Mivel foglalkozik?
Nem tudom.
Mi a vezetékneve?
Nem tudom.
- Mit akar egy ilyen vénembertől? - Látod, erre tudok válaszolni.
A fiatal nők vonzódnak az idősebb férfiakhoz,
mert kifinomultabbak vagyunk, jobban gondolkozunk, mint a fiatalok.
- Szóval nem tudod? - Nem.
Értem.
De egy biztos. Ez nem a véletlen műve.
Tényleg? Szerinted ez egy túlvilági üzenet?
Dehogy! Talán.
Értem. Nem hiszem el, hogy ezt kell kérdeznem,
de mi lehet az az üzenet?
Nem tudom.
Éljem az életem, szerezzek új élményeket.
Sandy, baj van. Gyere gyorsan!
„Boris, öljük meg a mókust!”
A picsába!
Baszki!
- A francba! - Mi történt?
- Baszki! - Mi van?
Irving beleszart az ágyamba.
Légy nyitott mindenre!
RAKODÁSI TERÜLET
ELROMLOTT
- Szia! - Szia!
Köszi a turmixot!
Nincs mit! Mi van a hátaddal?
Meghúztam, amikor a zoknimat vettem fel. Most gondolj bele!
Viccelsz?
Kellene nekem egy olyan műanyag valami, amit a te lábadra is húztunk.
Ez olyan szomorú!
Nekem mondod?
Ha ki szeretnéd önteni a lelked valakinek, rám számíthatsz!
- Minek kellene kiöntenem a lelkem? - Elvesztettél egy fontos személyt.
- Biztosan rossz érzéseid vannak. - Nem annyi, mint azt gondolod.
Apa!
Tudod, hány barátom halt meg az elmúlt években?
- Nem. - Én sem tudom. Már nem számolom.
Akkor is fontos beszélni róla valakivel.
Miért kell megbeszélni valakivel minden kibaszott dolgot?
Mert elfojtani magadban nem egészséges.
- Talán nem akarok egészséges lenni. - Nagyon érett vagy.
Mindy, 75 éves vagyok.
Ezzel kijárnak nekem bizonyos jogok és kiváltságok,
az érettség szempontjából.
Ez nem igaz.
Mondod te.
Martin, amikor átmentél reggel apához, mondott valamit Normanről?
Nem tudom. Nem beszélt róla?
Nem viselkedett furán?
Miért kuncogsz?
Ezekkel a gyakorlatokkal felszabadítjuk az érzelmeket.
Mert egész életünkben azt tanítják nekünk, hogy néhányuk nem elfogadható,
ezért el kell nyomni őket.
Ott vannak a férfiak.
Ők már a játszótéren megtanulják, hogy ne mutassanak félelmet semmi iránt.
Aki mégis megteszi, az gyenge. Egy beszari.
A nők felé azt az üzenetet közvetítik,
hogy nem nőies a düh kimutatása.
Egyből leribancoznak valakit,
aki hangoztatja a véleményét valamivel szemben,
vagy isten ments, felemeli a hangját.
De milyen színész lehet abból, akitől megtagadják ezeket az érzelmeket?
A harag és félelem mellett ott van a közömbösség, a vidámság,
a gyilkos düh, a siralmas gyász.
- Igen? - Hogy szerezzek ügynököt?
Micsoda?
Ügynök nélkül nem mehetek meghallgatásra, és meghallgatás nélkül
mi a faszt számítanak az érzelmek?
Gondolom nincsenek dühkitöréseid.
Nem, nincsenek.
Akkor belőled jó exfeleség lesz.
Mi lenne, ha egyelőre maradnánk az érzelmi gyakorlatoknál?
Megpróbálná valaki?
Nekem van menedzserem, de nem tudom, mit csinál.
Tudom, mit kellene tennie.
Smúzolnia kellene a producereknél és rendezőknél a szerepekért.
De szerintem csak kokót árul nekik.
Itt a gyász. Vállalkozik valaki a gyakorlatra?
Mázlid van, hogy a csávó díler. Az enyém a jakuzzijában fotózgat engem.
Ez a harag.
- Arnie Breedlove az ügynököd? - Igen.
Nekem is. Amúgy eladja a képeket. Kérj jutalékot tőle!
Édes istenem!
Az a köcsög!
Meg kellene ölnöm.
Meg kellene fojtani a jakuzzijában. Az volna költői igazság.
Költői igazságszolgáltatás.
És ne öljünk senkit!
- Balesetnek kellene beállítani. - Nem!
Megértem az aggodalmatokat. Én is átéltem ezt.
Ami azt illeti,
el akartam hívni egy barátomat, hogy beszéljen erről a témáról.
Ő is ügynök?
Az volt.
- Most mit csinál? - Meghalt.
Ilyen az én szerencsém.
Ígérem, később megbeszéljük ezt az ügynökös dolgot.
De most maradjunk a színészgyakorlatoknál,
szabadítsuk fel az elnyomott érzelmeket! Ki szeretne…
Mi történik, ha van egy erős érzelmem,
amit félek kiadni magamból?
Az érzések nem bánthatnak, Mindy.
Néha úgy tűnik, hogy igen, de igazából nem.
- Így nincs mitől tartanod. - Ezt jó tudni.
Jól van. Ki szeretné kezdeni?
- Majd én! - Oké, Jude!
Milyen érzelmekkel akarsz dolgozni?
- Legyen a gyász! - Remek választás.
Számos módszer segít kifejezni a gyászt. Az egyik legegyszerűbb az,
ha egy olyan dologra gondolsz, ami nagyon elszomorított,
és alkalmazd azokat az érzelmeket az előadásodban!
Téged mostanában nem szomorított el valami?
Értem a célzást, Mindy, okés? Hagyj már!
Jude, megpróbálod?
Igen, persze.
Kezdd, ha készen állsz!
Mondd el, mi történik!
Egy szomorú dologra gondolok.
Rendben.
Jól van, gondolj rá!
Te jó ég!
Jól csinálod.
Ez most nagyon felzaklat.
Elmondod, mire gondolsz?
Hagytam Arnie Breedlove-nak, hogy lefotózzon a jakuzzijában.
TÍZ DOLOG A SZCIENTOLÓGIÁRÓL
Mit művelsz, Robbie?
- Szia! - Vettem új ágyneműt, takarót és paplant.
Nem kellett volna.
Dehogynem. Oké, szia!
Várj!
Nem akarsz esetleg bejönni?
Az első alkalom ingyen volt, mert megtaláltad a kutyát.
A második alkalom 2000 dollár.
Persze, megértem.
Engedd meg, hogy…
Viszlát, Irving!
Hiányozni fogsz!
Szia!
Gyere, Irving!
Pápá!
Két rongy? Azt a kurva!
A feliratot fordította: Balla-Fábián Gerda