ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
U SPOMEN NA NORMANA IRVINGA NEWLANDERA
Dobar dan. Hvala što ste došli.
Ako se pitate zašto smo u ekumenskoj kapelici,
umjesto u sinagogi s rabinom,
to je zato što je Norman tako htio.
Netom prije smrti rekao mi je:
„Sandy, ako me želiš staviti u čamac, gurnuti ga u rijeku L.A.
i zapaliti, to je u redu.
Poštedi ljude vjerskih papazjanija.“
Vjerske papazjanije.
Pogađate, Norman je prakticirao reformatorski judaizam.
Pokušao sam smisliti kako da mu odam počast.
Sjetio sam se jedne od njegovih omiljenih izreka:
„Istina je dobar plan B.“
Zato ću tako i postupiti. Uteći ću se istini.
Bilo je teško biti Normanov prijatelj.
No bio sam to više od 50 godina.
Pedeset me godina gnjavio
u vezi žena s kojima sam izlazio i stupao u brak,
razvoda koje sam pretrpio, novca koji sam izgubio,
novca koji nisam imao,
čak i cuge koju sam popio.
Našao je manu svakom aspektu mog života.
Počast, tata. Odaj mu počast.
Posuđivao mi je novac kad bi zagustilo, ali me na to stalno podsjećao.
Ne.
Stalno mi je trljao nos u to.
Kad sam lani bolovao od raka,
bio sam prestravljen.
Moj najbolji prijatelj, moj kompa,
stalno se šalio neka sačuvam kosu kad ispadne
i napravim pleteni grijač za čajnik.
Pleteni grijač za čajnik.
Lijepo se jebi, kompa.
Nisam izgubio ni pramena.
Ni pramena.
Ali tebe sam izgubio.
I ne znam kako ću to prebroditi.
Ne znam kako da nastavim sa životom bez tebe.
Samo da se zna,
zvao sam gradsku upravu kako bih zapalio čamac s tobom u njemu,
ali nisam mogao dobiti dozvolu za vikinški pogreb.
Možda u okrugu Ventura, ali ne ovdje.
Hvala.
Nisam to očekivao.
SEDAMNAESTO POGLAVLJE
NA SVIM STARIM POZNATIM MJESTIMA
Okupili smo se kako bismo oplakivali smrt djedovog tijela.
No taj skup stanica koje trunu nisu ono što je bio.
Moj djed bio je besmrtna duša koja je proživjela milijune života.
Scijentologija.
Poput svih besmrtnih duša,
eonima je lutao svemirom u potrazi za igrom.
Jer to i radimo.
Igramo se.
A najveća je igra zaboraviti svoj pravi identitet
kako bismo se sakrili od samih sebe.
A onog dana kad se pronađemo,
kad sa sigurnošću spoznamo da smo statična svijest
starija od materije, energije, prostora i vremena,
pobijedili smo.
Znam da to vrijedi za mene,
a sad to zna i moj djed.
Iako, budući da nije prešao Hubbardov most potpune slobode,
brzo će biti uvučen u pakleni vrtuljak rođenja i smrti.
Hvala.
Moj otac nije odustao od mene.
Trebao je.
Ali nikad nije.
Redovito bih ga iznevjerila, ali odbio je odustati.
Kako bih mu se odužila,
moj sponzor i ja odlučili smo da mu vratim novac
koji je potrošio na rehabilitaciju, terapeute
i odmorišta u divljini u koja me slao.
Ne računajući inflaciju, iznos je bio nešto veći od 900 000 dolara,
što ne uključuje 300 000 pravnih troškova zbog neosnovane optužbe za prodaju.
Nisam glupa pa da prodajem svoju osobnu zalihu.
Uglavnom, tati dugujem 1 200 000 dolara.
Iskoristit ću dio svog nasljedstva da mu se odužim.
Mislim, očito, ne njemu osobno.
Odužit ću mu se izgradnjom rehabilitacijskog centra
na otočju Galapagos.
Ondje će ovisnici o drogi i alkoholu
i osobe s poremećajima u prehrani moći promijeniti svoj život
dok uče o Darwinu i evoluciji.
U čast svog oca, čovjeka koji nikad nije odustao od mene,
rehabilitacijski centar zvat će se (O)sobna predaja
jer ostati trijezan znači prepustiti se višoj sili,
a „o“ ću staviti u zagradu
da istaknem kvalitetu smještaja. Hvala.
Kad sam izgubila muža, pomislila sam:
„To je to. Odsada sam sama.“
No, nekim sam čudom srela čovjeka
s kojim sam imala vruću aferu još 1967.
Taj je čovjek bio vaš tata i djed.
Isprva smo pretpostavili da će ovaj put
veza biti tek platonska.
Stari prijatelji koji se drže za ruke,
šeću parkom,
dijele obroke.
No nije bilo tako.
Uz moje ohrabrenje
i malu pomoć od farmaceuta,
Norman se brzo pretvorio u proždrljivog pastuha koji me obljubio
prije svih tih godina.
Bilo je divno.
Njegova je požuda bila nježna, ali zahtjevna.
I precizna.
Moglo se navinuti sat po njoj.
Srijedom i nedjeljom u 7:30.
Nakon šalice kave i posjete kupaonici,
uzeo bi me s leđa i natjerao da drhtim i tresem se
kao 16-godišnjakinja
koja se pobunila protiv svojih fanatičnih roditelja.
Srijedom i nedjeljom ujutro,
Norman Newlander volio me je kao nitko drugi.
Srijedom i nedjeljom ujutro.
Od 7:30 do 7:45.
Malo sam se napalio.
Bila sam Normanova pomoćnica 22 godine.
Brinula sam se za njegov poslovni i osobni raspored,
putovanja, odmore.
Brinula sam se da ima redovite medicinske, stomatološke,
dermatološke i oftalmološke preglede.
Također sam pravila rezervacije za ručak i večeru,
podsjećajući restorane na njegovu važnost kako bi dobio dobar stol.
Klasični homo sapien.
Pobrinula bih se i da njegova žena i kći dobiju rođendanske čestitke i cvijeće.
Kao i za Valentinovo.
Osam sam puta dogovorila da njegova kći dobije mjesto u rehabilitacijskom centru.
Ali u cijelom tom periodu,
nikad nisam rekla Normanu koliko mi znači.
Koliko me usrećuje što ga usrećujem.
Da je njegova dobrobit bila moja prva i posljednja pomisao svakog dana.
Hvala.
Ne.
Ne ostavljaj me!
Imam još mnogo toga za dati!
-Ne! -Ne, Jeanine. Isuse. Jeanine…
Za što se drži?
Podari mi smirenost da prihvatim nepromjenjivo,
hrabrost za promjenu i mudrost prosudbe.
Podari mi smirenost da prihvatim nepromjenjivo,
hrabrost za promjenu i mudrost prosudbe.
Podari mi smirenost…
Trebamo li se brinuti?
Više se brinem za njega.
Bit će dobro. Daj mu vremena.
-Nadam se. -Da.
Prije nekoliko godina moj najbolji prijatelj neočekivano je preminuo.
Stevie Chartokoff.
-Jesam li ga spominjao? Sjajan tip. -Ne.
Bili smo prijatelji od trećeg razreda. Kad je umro,
nisam ništa osjećao. Otupio sam.
Užasno.
Ne.
To je zapravo mehanizam preživljavanja.
Način na koji priroda pokazuje suosjećanje.
Kako to misliš?
Pa, kad se to dogodilo,
bol je bila prejaka.
No, kako je vrijeme odmicalo, sve sam više mogao osjećati tugu,
sve dok nije postala dio mene.
Kao da se pretvara u prihvaćanje…
što je oblik mudrosti.
To je prilično utješno.
Mudar si.
Jednom u srednjoj, moglo nam je biti 14 ili 15,
Stevie i ja popušili smo džoint i odlučili zapaliti svoje prdce.
To se može?
Da. Ležiš na leđima s nogama u zraku i držiš upaljenu šibicu pred dupetom,
prdneš i bukne plavi plamen.
Nekako su se zapalile dlake na Steviejevim jajima
i on je vrištao.
Vikao je da ugasim vatru.
Rekao je: „Ugasi je!“ Neću mu dirati jaja.
Da skratim, majka ga je morala odvesti na hitnu.
Ni ona ih nije htjela dirati. Vjeruj mi.
Tvoja je mudrost došla poslije.
Poslije toga. Da.
Čovječe, kakva prilika.
Lud si što si je propustio.
Dobro sam.
Churro je ukusan.
Volio bih nešto reći.
-Ne mogu li uživati u ovome? -Ne, moraš to čuti.
Sandy, zahvalan sam na našem prijateljstvu
i želim da znaš koliko sam sretan što te imam u životu.
Kako se držiš?
Što?
-Dobro sam, hvala. -Dobro.
Trebaš nešto?
Samo sam te htio podsjetiti
da sam revizor osmog stupnja.
Mogu ti pomoći da procesuiraš tugu.
Ne trebam pomoć, ali hvala.
Potisnuta emocionalna bol može se očitovati kao bolest.
-Dobro sam. -Maligni tumori nisu rijetkost.
Drago mi je da ti je scijentologija pomogla da ostvariš svoj potencijal.
Ne, to je moto marinaca.
U svakom slučaju, pusti me na miru.
To je ljutnja.
-Viša na skali emocionalnih tonova… -Crta!
Sjećam se svoje prve biopsije. Jako je neugodna.
Škare u šupku, to nikad nije dobro.
Da. Barem poslije, kad bude krvi u stolici,
znat ćeš odakle je.
Uvijek mi je drago.
Još nešto?
Da.
Prema vašem mišljenju, koja je šunka najbolja?
-Ne znam. Sve su dobre. -Dobro, pretvorimo to u priču.
Čeka vas posljednji obrok prije smaknuća.
Koju šunku stavljate u sendvič s puretinom prije nego što vam ubrizgaju koktel smrti?
Glaziranu medom.
Prodavaču, 20 dg šunke glazirane medom, molim.
Bio sam uvjeren da će odabrati šunku Virginia.
Bio je divan.
Da, bio je najbolji.
Prava faca.
Ljudina bez premca.
Znaš, razgovarali smo o vjenčanju.
Nisam to znao. Žao mi je.
Razgovarali smo i o djetetu.
-Da. -Što je smiješno?
Ozbiljna si?
Ozbiljna kao infarkt.
Dobro.
Kad kažeš da ste htjeli dijete, misliš na posvajanje?
Ne, mislim na rađanje.
Da.
Naravno, morali smo pričekati dok ne prestanem uzimati lijekove.
Nismo htjeli da Norman ml. ima tri glave i rep.
Ne, nikako.
Ne želim zabadati,
ali, o kakvim lijekovima govorimo?
-Za depresiju. -Da.
-I bipolarni poremećaj. -I to?
I malo shizofrenije.
-Opa. Cijeli set. -Molim?
Ignoriraj me, samo me muči tuga.
U međuvremenu, ti si lijepa, živahna žena
i sigurno ćeš upoznati nekog posebnog i roditi tu bebu.
Što insinuiraš?
-Ništa, želim ti sve najbolje. -Valjda mi se ne upucavaš.
Druga ljubav mog života još se nije ohladila.
Naravno da ne.
Ne osjećam se sigurno. Odlazim.
Samo ti idi.
Isuse Kriste.
Kad sam bolovao od raka prostate,
uvjerio sam se da ću se izliječiti vježbama zdjelice.
-Je li pomoglo? -Ne.
Ali mom je anusu poraslo samopouzdanje, što je pola posla.
-Vježbaš li? -Da.
Pridružit ću ti se.
-To je zvuk kojeg pritom proizvodiš? -Da.
Hej.
Što sad?
Jesi li spreman za polazak?
-Da. -Hajde.
Jesi li vidio sushi iz restorana?
Da.
Nevjerojatno. Pečeni rak, bakalar s misom, gof, sve odreda.
To je lijepo.
Nitko ne zna tugovati kao Židovi.
Imaju prakse.
Da.
-Hvala na vožnji. -Rado to činim.
Znaš što hoću reći.
Razmisli. Ima dovoljno mjesta.
Dobro sam, dušo.
Da, naravno da si dobro. Zašto bi sad bio sam?
Jer to želim.
Hajde, prenoći. Bit će zabavno.
Imat ćemo obiteljsku večer s igrama.
Izgubio sam najboljeg prijatelja. Nije mi do zabave.
Sigurno?
Možemo pušiti žižu, igrati Jengu.
Ne, hvala.
Mrzim taj izraz.
Koji, „žiža“? Što mu fali?
Zvučiš kao starac.
Pa i jest starac.
Ne pomaži mi.
-Dobro. Odvest ćemo te kući. -Da.
Znaš, nisam htio ništa reći,
ali kad smo odvlačili onu djevojku od lijesa, ugrizla me.
Što? To je grozno. Daj da vidim.
Nije mi probila kožu, ali boli kao vrag.
Kao vrag?
„Kao vrag“ i „žiža“. Shvaćam.
Lijep odaziv, zar ne?
Norman bi bio zadovoljan.
Nikad nije bio zadovoljan.
Bio je strog prema tebi, zar ne?
O čemu govoriš?
-Tako si rekao u govoru. -Nisam to rekao.
-Prilično sam siguran da jesi. -Tako smo komunicirali.
-Dobro. -To je bio naš stil.
-Da. -Ne objašnjavaj mi moje riječi.
Shvaćam, oprosti. Sorkač.
-Što? -Više nitko ne kaže „sorkač“.
Pardon, nisam dobio obavijest, jebemu.
-Polako. -Dobro.
Obavijest.
Hvala.
Jack Daniel's i dijetni Dr. Pepper.
Hvala, Alex.
Žao mi je zbog g. Newlandera.
Da.
Tražio sam da na šanku naprave martini njemu u čast.
Hvala.
Bio je drag i velikodušan čovjek.
Velikodušan, možda.
Vratit ću se ubrzo po vašu narudžbu.
Živjeli, kompa.
Irving!
-Irving! -Što?
Irving!
Zdravo!
Mislim da sam našao vašeg psa.
-Halo? -Hvala Bogu.
Puno vam hvala.
-Nema problema. -Pošizila sam.
Zove se Irving?
Da. Vrata su ostala otvorena i samo je otišao.
Stvarno?
Irving.
Da. Zašto?
Nije važno.
To se ime danas rijetko kad čuje.
Idem po novčanik. Dat ću vam nagradu.
Ne.
Samo sam dobar susjed.
Sjajan ste susjed.
-Yvette. -Sandy.
Živim niz ulicu, na uglu.
U kući na prodaju? Kupili ste je?
Ne. To je rupčina od 3000 kvadrata.
Rupčaga.
Da. Čuvam kuću svoje rođakinje i njezinog muža.
To je lijepo.
Ne znam što bih da im izgubim psa.
Morala bih skočiti s balkona i prepustiti se kojotima.
Da. Bili bi ludi da odbiju.
Dobro.
Laku noć.
Mogu li vam bar ponuditi čašu vina? Pravim i opaku margaritu.
U znak zahvale.
Hvala.
Pravio si se važan.
Da.
Hej, gle što mogu.
Da.
Da skriješ godine?
Da.
Moraš jebati u skladu sa svojim godinama.
Da.
Donijet ću ti još povrća.
Normane, ti si?
Dobro jutro.
Što se događa?
Tvoja me kći poslala sa zdravim voćnim frapeima.
Lijepo.
Ne moram ti reći da je zabrinuta za svog starog oca.
Dobar je on.
-Tko je to? -Ovo je Irving.
Irving.
Bok.
Imam pola Vicodina ako te još bole leđa.
Nisam znala da imaš gosta.
Izvoli.
-Što? -Prekrij se.
Naravno.
Martine, ovo je Yvette.
Yvette, ovo je Martin.
-Zdravo. -Zdravo.
-Ruskinja? -Da.
Mogu pod tuš?
-Da, naravno. -Dođi, Irving.
Doviđenja.
Jebote ja.
Da.
Kako dođe do toga?
Kad sam te odbacio, bojao sam se da ćeš gurnuti glavu u pećnicu.
Gurnuo sam glavu drugdje.
Ponavljam, kako dođe do toga?
Reci mi. Sve mi reci. Polako.
Nema se što reći.
Dobro, ima nešto.
Njezin se pas zove Irving.
Razumijem. Ti si nas upoznao.
To je Normanovo srednje ime.
Dobro. I?
Jezivo je, zar ne?
Je li? Možda je slučajnost.
Na dan sprovoda svog najboljeg prijatelja,
u moj život ušeće mlada ljepotica sa psom njegovog imena?
Srednjeg imena. Kao u noveli Stephena Kinga.
-Meni nalikuje Zoni sumraka. -Da.
Možda. Nategnuto.
Nego, kako si ozlijedio leđa?
Gurao si, dizao? Reci mi.
Upotrijebi maštu.
To i radim, ali nije što je nekoć bila.
Nemoj ništa reći Mindy.
Koja Mindy? Završi priču.
-Da, pas. -Irving.
To zapravo nije njezin pas. Čuva kuću.
Ukratko, pobjegao je, ja sam ga našao, a ona se zahvalila.
Jesi li rekao „nema na čemu“?
Na svoj način.
Čime se bavi?
Ne znam.
Kako se preziva?
Ne znam.
Što radi s takvim starcem?
Zapravo, to je nešto što znam.
Mnoge mlade žene privlače stariji muškarci
jer smo sofisticiraniji i iskusniji od njihovih vršnjaka.
-Dakle, ne znaš. -Ne znam.
Reći ću ti jedno, ovo nije tek puka slučajnost.
Stvarno? Nego što, poruka s druge strane?
Ne.
Možda.
Što… Ne mogu vjerovati da te ovo pitam.
Što bi to bilo?
Nisam siguran.
Prigrli život, otvori srce novim iskustvima.
Sandy, imamo problem. Dođi brzo.
Borise, moramo ubiti vjevericu.
Jebote.
-Što se dogodilo? -Jebote.
-Što se dogodilo?
Irving se posrao u krevet.
Otvori srce.
SAMO ZA DOSTAVU
NE RADI
-Hej. -Hej.
Hvala na frapeu.
Nema na čemu.
Što ti je s leđima?
Sredio sam ih kad sam oblačio čarape, ako možeš vjerovati.
Šališ se.
Mislim da je vrijeme da nabavim plastično pomagalo koje ti ih obuje.
Baš tužno.
Pričaj mi o tome.
Ako poželiš razgovarati o onom što prolaziš, tu sam za tebe.
Što prolazim?
Kad izgubiš nekoga tko ti je važan,
spopadne te mnogo osjećaja, emocija.
-Ne toliko koliko misliš. -Tata…
Znaš koliko mi je prijatelja umrlo u posljednjih nekoliko godina?
-Ne. -Ni ja. Više ne brojim.
Ipak, važno je da razgovaraš s nekim.
Zašto? Tko kaže da moramo govoriti o svakom jebenom detalju?
Jer nije zdravo gutati emocije.
Možda ne želim biti zdrav.
Jako zrelo.
Mindy, imam 75 godina.
Mislim da mi to daje određena prava i povlastice pri definiciji zrelosti.
Ne, ne daje.
Ma nemoj.
Martine, kad si jutros vidio tatu, je li spominjao Normana?
Ne znam. Je li ti se otvorio?
Je li se ponašao iole čudno?
Zašto se hihoćeš?
Stoga radimo ove vježbe kako bismo oslobodili emocije
jer su nas cijeli život učili da neke od njih nisu prihvatljive
i da ih stoga treba potisnuti.
Na primjer, muškarci.
U ranoj dobi, obično na igralištu, nauče ne pokazivati strah.
Ako to učiniš, slab si. Propalica.
Poruka koju se uvijek iznova upućuje ženama
je da nije damski izraziti bijes.
Odmah si etiketirana kao kuja ako imaš snažne stavove,
ili, ne daj Bože, podigneš glas.
Ali kakav glumac možeš biti ako su ti te emocije uskraćene?
I ne samo bijes i strah.
Što je s apatijom? Uzbuđenjem?
Ubilačkim bijesom? Dubokom tugom?
-Da. -Kako da nađem agenta?
Što?
Bez agenta ne mogu na audiciju, a u tom slučaju
koga boli kita za potisnute emocije?
-Nagađam da nemate problema s ljutnjom. -Nemam.
Bit ćete sjajna bivša žena.
A da se zasad držimo vježbe iskazivanja emocija?
Želi li netko pokušati?
Imam menadžera, ali ne znam što radi.
Znam što bi trebao raditi.
Trebao bi se povezati s producentima i redateljima i naći mi posao.
Mislim da im uglavnom prodaje kokain.
Eto tuge.
Je li tko za vježbu?
Imaš sreće što dila drogu. Mene moj uvijek želi fotkati u jacuzziju.
Vraćamo se ljutnji.
-Tvoj agent je Arnie Breedlove? -Da.
I ja. Prodaje te fotke. Zaslužuješ proviziju.
Dragi Bože.
Taj šupak.
Trebala bih ga ubiti.
Utopi ga u jacuzziju. To bi bila pjesnikova pravda.
Pjesnička. Kaže se pjesnička pravda.
Nemojmo nikoga ubiti.
-Izgledalo bi kao nesreća. -Ne.
Razumijem vašu frustraciju. Sam sam to prošao.
Ako želite znati,
planirao sam dovesti prijatelja da održi predavanje na ovu temu.
Je li agent?
Bio je agent.
-Što je sad? -Mrtvac.
Nemam sreće.
Obećavam da ćemo poslije razgovarati o situaciji s agentima.
Ali zasad ćemo raditi glumačke vježbe,
osloboditi potisnute emocije. Tko želi…
Što se dogodi kad nešto osjetiš tako duboko,
tako snažno, da se bojiš izraziti?
Osjećaji ti ne mogu nauditi, Mindy.
Ponekad se čini da mogu, ali istina je da ne mogu.
Nemaš se čega bojati.
Dobro je znati.
Dobro. Tko želi probati?
-Ja ću. -Dobro, Jude.
Na kojoj ćeš emociji raditi?
-Tugi? -Dobar izbor.
Postoji nekoliko tehnika za izražavanje tuge.
Jedna od najjednostavnijih je razmišljati o nečemu što vas je rastužilo
i onda samo pustiš da ti osjećaji izađu na vidjelo u izvedbi.
Je li tebe nešto nedavno rastužilo?
Rekla si svoje, Mindy. Dobro? Okani me se.
-Jude, želiš li pokušati? -Svakako.
Kad budeš spreman.
Reci mi što se događa.
Prisjećam se tužnog događaja.
Dobro.
U redu. Ostani u tom stanju.
O, Bože.
Sjajno ti ide.
Ovo je zaista uznemirujuće.
Možeš li nam otkriti uspomenu?
Dopustio sam Arnieju Breedloveu da me fotka u jacuzziju.
ŠTO NE ZNATE O SCIJENTOLOGIJI
Što to radiš, Robbie?
Bok.
-Kupila sam ti nove plahte, deku i poplun. -Nisi morala.
Jesam. Dobro, zbogom.
Čekaj.
Zar se ne želiš družiti?
Prvi put je bilo besplatno jer si ga našao.
Drugi put je 2000 dolara.
Naravno, to je u redu.
Dopusti mi da…
Zbogom, Irving.
Nedostajat ćeš mi.
Bok.
Hajde, Irving.
Bok.
Dvije tisuće? Ti vrapca.
Prijevod titlova: Iva Radat