NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
NORMAN IRVING NEWLANDERIN MUISTOLLE
Iltapäivää kaikille. Kiitos, kun tulitte.
Jos ihmettelette, miksi olemme ei-tunnustuksellisessa kappelissa -
emmekä synagogassa rabbin kanssa,
niin se johtuu Normanin toiveesta.
Hän sanoi juuri ennen kuolemaansa:
"Sandy, pistä minut soutuveneeseen ja työnnä Los Angeles -joelle.
Tuikkaa tuleen, ihan sama.
Kunhan unohdat uskonnollisen humpuukin."
Uskonnollisen humpuukin.
Kuten arvata saattaa Norman kuului reformijuutalaisiin.
Olen miettinyt, miten osoittaisin hänelle kunnioitustani.
Sitten mieleeni muistui hänen suosikkisanontansa:
"Totuus on hyvä varasuunnitelma."
Siksi aionkin ammentaa totuudesta.
Oli rankkaa olla Normanin ystävä.
Mutta yli 50 vuoden ajan pysyin hänen rinnallaan.
Viisikymmentä vuotta hän läksytti minua -
treffikumppaneistani ja naisista, jotka vein vihille,
kärsimistäni avioeroista, menetetystä rahasta,
rahasta, jota ei ollut,
jopa juomastani viinasta.
Hän löysi vikaa lähes jokaiselta elämänalueelta.
Muista kunnioitus, isä.
Hän lainasi rahaa vaikeuksissa, eikä antanut unohtaa velkojani.
Ehei.
Hän jaksoi nipottaa kerta toisensa jälkeen.
Kun kävin läpi syövän viime vuonna, olin suunniltani pelosta.
Paras ystäväni, hyvä kaverini,
naljaili säästämään hiukseni niiden putoillessa -
ja värkkäämään niistä pannumyssyn.
Pannumyssyn.
Haista paska, veikkonen.
En menettänyt yhtäkään hiusta.
En yhtäkään.
Mutta menetin sinut.
Enkä tiedä, miten selviän siitä.
En ymmärrä, miten jatkaisin elämääni ilman sinua.
Ja tiedoksesi,
kysyin Los Angelesin kaupungilta sitä soutuveneen polttamista.
Mutten saanut lupaa viikinkihautajaisiin.
Ehkä Venturan piirikunnassa, mutta ei täällä.
Kiitos.
Pääsi yllättämään.
SEITSEMÄSTOISTA LUKU: VANHOISSA TUTUISSA PAIKOISSA
Kokoonnumme tänään suremaan isoisäni lihapukua.
Mutta rappeutuva solukokoelma ei ole hän.
Isoisäni oli kuolematon henki, joka on elänyt miljoonia elämiä.
Skientologiaa.
Kuten kaikki kuolemattomat henget,
hän on kulkenut maailmankaikkeudessa ikuisuuksia pelin perässä.
Niin me teemme.
Pelaamme pelejä.
Suurin pelimme on unohtaa oikea identiteettimme -
pelataksemme piilosta itsemme kanssa.
Ja sinä päivänä, kun löydämme itsemme,
kun tiedämme varmuudella olevamme staattista tietoisuutta,
vanhempaa kuin aine, energia, tila ja aika,
silloin voitamme.
Tiedän sen omalta kohdaltani,
ja nyt isoisänikin tietää sen.
Vaikkakin ylittämättä LRH:n täydellisen vapauden siltaa,
ukki imetään tuota pikaa takaisin raakaan syntymän ja kuoleman karuselliin.
Kiitos.
Isäni ei luovuttanut minun suhteeni.
Olisi pitänyt.
Vaan ei.
Kerta toisensa jälkeen tuotin pettymyksen, mutta isä kieltäytyi luovuttamasta.
Joten osana hyvitystyötäni -
päätin sponsorini kanssa maksavani isälle takaisin -
kaikista kuntoutuksista, terapeuteista ja luontoretriiteistä, joissa kävin.
Jos inflaatiota ei lasketa, maksettavaa kertyi reilut 900 000 dollaria.
Pois lukien 300 000 dollarin oikeuskulut tekaistusta huumekauppasyytteestä.
En ole niin typerä, että alkaisin myymään.
Joka tapauksessa olen isälleni velkaa 1,2 miljoonaa.
Käytän osan perinnöstäni maksaakseni velkani hänelle.
Tai siis, en nyt hänelle.
Maksan takaisin rakentamalla huumevieroitusklinikan -
Galapagossaarille.
Missä huumeaddiktit, alkoholistit -
ja syömishäiriöiset voivat muuttaa elämänsä suunnan -
oppiessaan Charles Darwinista ja evoluutiosta.
Kunnioittaakseni isääni, joka ei koskaan luovuttanut suhteeni,
kuntoutuslaitoksen nimeksi tulee Suite Surrender.
Sillä raittiudessa on antauduttava voittaakseen.
Ja "suite" kirjoitetaan S-U-I-T-E.
Koska huoneet ovat junior-sviittejä tai parempia. Kiitos.
Kun menetin mieheni valmistauduin yksinäiseen loppuelämään.
Mutta kas kummaa, törmäsin mieheen,
jonka kanssa minulla oli kuuma romanssi kultaisena vuonna 1967.
Se mies oli sinun isäsi ja sinun isoisäsi.
Ensin oletimme, että suhde olisi tällä kertaa täysin platoninen.
Vanhat kaverukset käsi kädessä,
kävelyitä puistossa,
yhteisiä aterioita.
Mutta toisin kävi.
Pienellä rohkaisullani -
sekä muutamalla pillerillä,
Normanista tuli pian -
se sama kyltymätön sonni, jonka tapasin nuoruudessani.
Se oli ihanaa.
Hänen himonsa oli lempeää mutta määrätietoista.
Ja täsmällistä.
Se oli kellontarkkaa.
Puoli kahdeksan aamulla keskiviikkoisin ja sunnuntaisin.
Ensin kupponen kahvia ja pikavisiitti vessaan.
Hän otti minut takaa ja pisti värisemään ja tärisemään -
kuin 16-vuotias tyttö,
joka kapinoi ääriuskonnollisia vanhempiaan vastaan.
Keskiviikko- ja sunnuntaiaamuisin -
Norman Newlander rakasti minua kuin ei kukaan muu.
Keskiviikko- ja sunnuntaiaamuisin.
Puoli kahdeksasta varttia vaille kahdeksaan.
Alkoi vähän panettaa.
Olin Normanin avustaja 22 vuotta.
Aikataulutin työt ja henkilökohtaiset menot,
tein matkasuunnitelmat, varasin lomat.
Pidin huolen säännöllisistä lääkärintutkimuksista, hammashoidoista,
dermatologista ja silmälääkäristä.
Hoidin myös lounas- ja illallisvaraukset -
muistuttaen ravintoloita arvovieraasta,
jotta hän saisi hyvän pöydän.
Klassista Homo sapiensia.
Varmistin myös, että vaimo ja tytär saivat syntymäpäiväkorttinsa ja kukkia.
Samoin ystävänpäivänä.
Kahdeksan kertaa järjestin hänen tyttärelleen huippuluokan vieroituksen.
Mutta koko tänä aikana -
en kertonut Normanille, mitä hän merkitsi minulle.
Hänen onnensa teki minut onnelliseksi.
Hänen etunsa oli ensimmäinen ajatukseni aamulla -
ja viimeinen käydessäni nukkumaan.
Kiitos.
Ei!
Älä jätä minua!
Minulla on vielä annettavaa!
Ei! -Jessus, Jeanine.
Mistä hän roikkuu?
Luoja, auta hyväksymään se, mitä en voi muuttaa,
rohkeutta muuttaa, minkä voin, ja viisautta nähdä ero…
Pitäisikö huolestua?
Enemmän huolestuttaa isä.
Kyllä se siitä. Annetaan hänelle aikaa.
Toivottavasti. -Niin.
Pari vuotta sitten paras ystäväni kuoli aivan yllättäen.
Stevie Cartokoff.
Olenko kertonut? -Et.
Loisto tyyppi. Tutustuimme kolmosluokalla.
Kun hän kuoli,
en tuntenut mitään. Olin turta.
Kamalaa.
Ei.
Siinä se onkin. Se on tavallaan selviytymismekanismi.
Kuin luonnon tapa osoittaa myötätuntoa.
Miten niin?
Kun se tapahtui,
tuska oli liian raskas.
Mutta ajan myötä suruntunne vahvistui,
kunnes siitä tuli osa minua.
Se muotoutuu hyväksynnäksi, joka -
on kai jonkinlaista viisautta.
Aika lohduttava ajatus.
Olet viisas.
Muistan kerran koulussa,
olimme varmaan 14 tai 15,
minä ja Stevie poltimme jointin ja päätimme sytyttää pierumme palamaan.
Tekeekö joku niin?
Joo. Käydään selälleen ja nostetaan jalat ilmaan.
Pidetään tulitikkua perseen edessä, pieraistaan ja sininen liekki leimahtaa.
Joka tapauksessa Stevien pallikarvat syttyivät tuleen.
Hän tietenkin huusi ja käski sammuttaa tulen.
"Tukahduta se!" En koske toisen palleihin.
Joten lopulta hänen äitinsä piti viedä poika ensiapuun.
Äitikään ei halunnut koskea. Usko pois.
Viisastuit siis iän myötä.
Joo, sen jälkeen.
Jestas, mikä diili.
Olisi hullua olla ostamatta.
En jaksa.
Churro maistuu hyvältä.
Haluan sanoa jotakin.
Enkö voi nauttia hetken?
Sinun pitää kuulla se.
Sandy, olen kiitollinen ystävyydestämme.
Tiedä, että olen onnellinen, että olet elämässäni.
Miten jakselet?
Mitä?
Ei tässä mitään. Kiitos.
Hyvä.
Oletko jotain vailla?
Halusin vain muistuttaa,
että olen koulutettu kahdeksannen tason auditoija.
Voin auttaa käsittelemään suruasi.
En tarvitse apua, mutta kiitos.
Padottu emotionaalinen tuska voi ilmentyä fyysisenä vaivana.
Olen kunnossa.
Pahat kasvaimet ovat yleisiä.
Hienoa, että skientologia on auttanut pääsemään täyteen potentiaaliisi.
Se olikin merijalkaväen lupaus.
Joka tapauksessa, jätä minut rauhaan.
Tuo on vihaa, joka on korkeammalla tunneskaalassa…
Häivy!
Muistan ensimmäisen koepalani. Se oli epämiellyttävää.
Sakset perseessä ei tiedä hyvää.
Ainakin tietää jälkeenpäin, miksi paskoo verta.
Aina kiva jutella.
Saako olla muuta?
Kyllä.
Mikä on ammattilaisen mielestä parasta kinkkua?
En tiedä. Kaikki.
Okei, lähestytään tarinan kautta.
Syöt viimeistä ateriaasi ennen teloitustasi.
Mitä kinkkua otat kalkkunaleipään,
ennen kuin suoniisi pistetään kuoleman cocktail?
Hunajamarinoitua.
Herra delimies, laita 230 grammaa hunajamarinoitua.
Olin satavarma, että maalaiskinkkua.
Hän oli ihana mies.
Aivan paras.
Valioyksilö.
Ei paremmasta väliä.
Meidän piti mennä naimisiin.
En tiennytkään. Olen pahoillani.
Puhuimme myös lapsenteosta.
Niin.
Mikä naurattaa?
Vakavissaanko?
Kuoleman vakavasti.
Vai niin.
Kun puhut lapsenteosta, tarkoitatko adoptiota?
En. Tarkoitan, että tekisimme lapsen.
Aivan.
Se sai tietenkin odottaa, kunnes lopettaisin lääkityksen.
Ettei jälkikasvulle tulisi kolmea päätä ja häntä.
Ihan totta.
En halua udella, mutta mihin söit lääkitystä?
Masennukseen. -Aivan.
Ja kaksisuuntaiseen. -Siihenkin.
Sekä skitsofreniaan.
Melkoinen hattutemppu. -Anteeksi?
Älä minusta välitä, olen murheen murtama.
Sinä taas olet kaunis, eläväinen nainen.
Tapaat takuulla jonkun erityisen ja saat jälkikasvua.
Mitä vihjailet?
Toivon vain sinulle parasta.
Älä sano, että yrität iskeä,
kun elämäni toinen rakkaus on vielä lämmin.
En tietenkään.
En tunne olevani turvassa. Lähden pois.
Lähde ihmeessä. Herranen aika.
Kun eturauhanen vaivasi,
vakuutuin, että asia korjaantuisi Kegel-harjoitteilla.
Auttoiko se? -Ei.
Peräaukkoni sai itsevarmuutta, ja se on puoli voittoa.
Teetkö sitä nyt? -Teen.
Liityn seuraan.
Onko tuo kegel-äänesi? -On.
Hei.
Mitä nyt?
Tulin kysymään, joko mennään.
Mennään. -Tulehan.
Huomasitko Nobun sushit?
Älytöntä.
On paistettua rapua, misoturskaa, makrillia, hela hoito.
Kyllä kelpaa.
Juutalaiset vasta osaavatkin surra.
Harjoitus tekee mestarin.
Kiitos, että ajat. -Ilomielin.
Tai en ole iloinen, mutta tiedäthän.
Harkitsisit vielä. Meille mahtuu kyllä.
Olen kunnossa, kulta.
Totta kai olet kunnossa. Mutta miksi olla yksin?
Koska haluan.
Tulisit vain yöksi. Siitä tulee hauskaa.
Pidetään peli-ilta perheen kesken.
Menetin parhaan ystäväni. Ei huvita huvitella.
Oletko varma?
Poltetaan vaikka pössyt, pelataan Jengaa.
Jätän väliin.
Ärsyttävä sana.
Pössyt, vai? Mikä siinä on vikana?
Kuulostat kalkkikselta.
Niin kuin onkin.
Älä auta.
Hyvä on. Viedään sinut kotiin.
En aikonut sanoa mitään, mutta -
kun irrotimme sitä naista arkusta, hän näykkäsi.
Mitä? Kamalaa. Näytä.
Ei mennyt läpi, mutta sattuu perkuleesti.
Perkuleesti?
Eli perkule ja pössyt. Selvä.
Oli aika kivasti porukkaa.
Norman olisi ollut mielissään.
Hän ei ollut ikinä mielissään.
Kaveri ei päästänyt sinua helpolla.
Miten niin?
Sanoit niin muistopuheessasi.
En sanonut niin.
Minusta kyllä sanoit. -Piinasimme toinen toistamme.
Selvä. -Sellaista se oli.
Aivan. -Äläkä kerro, mitä sanoin.
Sori. Meikäläisen moka.
Mitä?
Ei kukaan sano enää noin.
No, jäi kuule memo saamatta.
Ota rauhassa.
Memo.
Kiitos.
Jack Daniel's Dr Pepper Zerolla.
Kiitos, Alex.
Ikävä kuulla hra Newlanderista.
Niin.
Pyysin baaria tekemään martinin hänen kunniakseen.
Kiitos.
Hän oli kiltti ja hyväsydäminen mies.
Hyväsydäminen ehkä.
Palaan pian ottamaan tilauksesi.
Kippis, kamu.
Irving!
-Mitä?
Irving!
Huhuu!
Taisin löytää koirasi.
Haloo? -Luojan kiitos.
Kiitos kamalasti.
Eipä mitään. -Olin aivan paniikissa.
Onko sen nimi Irving?
On. Portti jäi auki, ja koira livahti karkuun.
Oikeasti?
Irving.
Miten niin?
Ei sen väliä.
Sitä nimeä ei vain kuule nykyään.
Haen lompakkoni. Saat palkkion.
Ei sentään.
Olen vain hyvä naapuri.
Olet hieno naapuri.
Yvette.
Sandy.
Asun tuolla kadunkulmassa.
Ostitko sen, mikä oli myynnissä?
En. Se on 280 neliön läävä paska.
Paskaläävä.
Niin. Vahdin serkkuni ja hänen miehensä taloa.
Sepä mukavaa.
Jos koira katoaa, olen pulassa.
Hyppään parvekkeelta ja toivon, että kojootit syövät minut.
Olisi hullua olla syömättä.
No niin.
Hyvät illanjatkot.
Voinko tarjota edes viinilasillisen? Tai margarita on bravuurini.
Kiitokseksi.
Kiitos.
Rupesit leveilemään.
Niin.
"Hei, katsopa tätä."
Niin.
Luulitko, etten arvaisi ikääsi?
Joo.
Jos esittää nuorempaa, pitää pannakin kuin nuorukainen.
Totta.
Haen lisää vihanneksia.
Norman, oletko se sinä?
Huomenta.
Mitä tapahtuu?
Ihastuttava tyttäresi lähetti terveyssmoothiet.
Sepä huomaavaista.
Suotta kerron, että hän murehtii isäukostaan.
Älähän nyt.
Hän on kaveri.
Kukas tämä on? -Tässä on Irving.
Irving.
Heippa.
Tässä on puolikas Vicodin, jos selkää kolottaa.
Sori, en tiennyt vieraasta.
Tässä -Mitä?
Suojaksi.
Aivan.
Martin, tässä on Yvette.
Yvette, tässä on Martin.
Päivää. -Hei.
Venäjältä?
Saanko käydä suihkussa?
Toki. -Tulehan, Irving.
Jumankauta.
Jep. -Miten siinä niin kävi?
Kun jätin sinut kyydistä, pelkäsin, että tunget pääsi uuniin.
Johonkin sen työnsin.
Toistan. Miten siinä niin kävi?
Kerro kaikki. Äläkä kiirehdi.
Ei ole mitään kerrottavaa.
Tai, on jotakin.
Hänen koiransa nimi on Irving.
Ymmärrän. Esittelit meidät.
Se on Normanin toinen nimi.
Joten?
Aika aavemaista.
Onko? Ehkä se on sattumaa.
Sinä päivänä, kun hautaan parhaan ystäväni,
kaunis nuori nainen ilmestyy koiran kanssa, jolla on kaverini nimi.
Toinen nimi. Sopisi korkeintaan Stephen Kingin novelliksi.
Itse ajattelin pikemminkin Hämärän rajamailla.
Ehkä. Juuri ja juuri.
Miten muuten satutit selkäsi? Työnsitkö vai nostitko? Kerro.
Käytä mielikuvitustasi.
Käytänkin, mutta se ei ole ennallaan.
Et sano mitään Mindylle. -Kenelle Mindylle? Kerro loppuun.
Niin, koira. -Irving.
Se ei ole hänen. Hän on talonvahtina.
Pähkinänkuoressa, koira karkasi, löysin sen ja sain kiitokset.
Vastasitko kiitokseen?
Tavallaan.
Mitä hän tekee?
En minä tiedä.
Mikä hänen sukunimensä on? -En tiedä.
Mitä hän haluaa vanhalta ukolta?
Tähän tiedän vastauksen.
Nuoret naiset pitävät vanhemmista miehistä,
koska olemme sivistyneitä ja nähneet maailmaa eri tavalla.
Et siis tiedä. -En niin.
Mutta sen sanon, ettei tämä voi olla pelkkää sattumaa.
Niinkö? Viesti haudan takaa?
Ei.
Ehkä.
Siis mitä… Uskomatonta, että kysyn.
Mitä se voisi olla?
En ole varma.
Syleile elämää, pidä sydämesi avoinna uudelle.
Sandy, pieni ongelma. Tule äkkiä.
Boris, nyt nirhataan orava.
Hitto.
Helvetti.
Mitä nyt? Mistä on kyse?
Vittu. -Mitä tapahtui?
Irving paskoi sänkyyni.
Pidä sydän avoinna.
PYSÄKÖINTI VAIN LASTAAMISEN AJAKSI
EPÄKUNNOSSA
Terve.
Kiitos smoothiesta.
Olepa hyvä.
Mikä selkääsi vaivaa?
Venähti sukkia laittaessa. Uskomatonta kyllä.
Ei kai.
Pitänee hankkia sellainen muovijuttu sukkien laittamiseen.
Onpa surullista.
Sanopa muuta.
Jos haluat puhua siitä, mitä käyt läpi, kuuntelen mielelläni.
Mitä muka käyn läpi?
Menetit yhden elämäsi tärkeimmistä ihmisistä.
Se herättää varmasti paljon tunteita. -Ei niin paljon kuin luulet.
Isä…
Tiedätkö, moniko ystävistäni on kuollut parina viime vuonna?
En. -En minäkään. Sekosin laskuissa.
On silti tärkeää, että puhut jonkun kanssa.
Kuka sanoo, että pitää jauhaa tunteista joka helvetin käänteessä?
Tunteiden patoaminen ei ole terveellistä.
Ehkä en halua olla terve.
Tosi aikuismaista.
Mindy, olen 75-vuotias.
Eiköhän minulla ole joitain oikeuksia mitä tulee aikuisuuteen.
Ei todellakaan.
Niin, sinusta.
Martin, puhuiko isä aamulla Normanista?
En minä tiedä. Avautuiko hän sinulle?
Oliko hän jotenkin outo?
Miksi kiherrät?
Harjoitteiden tarkoituksena on vapauttaa tunteemme.
Meille on opetettu, että jotkut niistä eivät ole hyväksyttäviä -
ja pitää siten tukahduttaa.
Esimerkiksi miehet.
Pojat oppivat varhain, jo leikkikentällä, olemaan näyttämättä pelkoaan.
Muussa tapauksessa on heikko surkimus.
Ja naisille toitotetaan yhä uudestaan, ettei naisen sovi ilmaista vihaa.
Muuten leimataan nartuksi, jos on vahvoja mielipiteitä,
tai, sus siunatkoon, korottaa ääntään.
Millainen näyttelijästä tulee, jos tunteet kielletään?
Eikä vain viha ja pelko.
Entä apatia? Riemu?
Murhanhimoinen raivo? Äärimmäinen suru?
Niin. -Miten hommaan agentin?
Mitä?
Ilman agenttia ei ole koe-esiintymisiä. Ilman koe-esiintymisiä,
mitä väliä on padotuilla tunteilla?
Sinulla ei liene vaikeuksia vihan kanssa. -Ei olekaan.
Kelpo ex-vaimon ainekset.
Eiköhän pysytä nyt tunneharjoituksessa.
Haluaako joku kokeilla?
Minulla on manageri, mutten tiedä työnkuvasta.
Tai tiedän periaatteessa.
Hänen pitäisi verkostoitua ja hankkia minulle töitä.
Mutta hän taitaa myydä kokaiinia.
Vaikkapa suru.
Haluaako joku treenata?
Siinä tapauksessa olet onnekas, omani kuvaa minua porealtaassaan.
Ja takaisin vihaan…
Oletko Arnie Breedlovella? -Joo.
Sama täällä. Hän myy kuvat, pyydä palkkio.
Hyvä Jumala.
Se kusipää.
Pitäisi tappaa hänet.
Hukuta hänet porealtaaseensa. Se olisi runollisen oikein.
Runollista. Se olisi runollista.
Eikä nyt tapeta ketään.
Hän lavastaa sen onnettomuudeksi. -Ei.
Ymmärrän turhautumisenne. Minullakin on siitä kokemusta.
Ja meinasinkin -
tuoda ystäväni kertomaan tästä samaisesta aiheesta.
Onko hän agentti?
Hän oli agentti.
Mikä hän on nyt? -Kuollut.
En vain voi voittaa.
Lupaan, että puhumme agenttitilanteesta myöhemmin.
Mutta nyt treenataan näyttelemistä, vapautetaan tukahdutettuja tunteita…
Kuka… -Entä jos tunne on niin syvä,
niin voimakas, ettei sitä uskalla ilmaista?
Tunteet eivät voi satuttaa, Mindy.
Joskus voi tuntua siltä, mutta totuus on toinen.
Ei ole mitään pelättävää.
Hyvä tietää.
No niin. Kuka haluaa kokeilla?
Minä. -Selvä, Jude.
Mitä tunnetta haluat työstää?
Surua? -Hyvä valinta.
Surun ilmaisemiseen on useita tekniikoita.
Yksi helpoimmista -
on ajatella surullista tapahtumaa elämässään.
Ja heijastaa tunteet sitten näyttelijäsuoritukseensa.
Milloin olit itse viimeksi surullinen?
Pointti meni perille, Mindy. Anna jo olla.
Haluatko kokeilla?
Kokeillaan.
Kun olet valmis.
Kerro, mitä tapahtuu.
Mieleeni tuli sydäntä särkevä juttu.
Selvä.
Kaikki hyvin. Pysy tunteessa.
Voi luoja.
Hienosti menee.
Tämä on todella musertavaa.
Voitko kertoa muistostasi?
Annoin Arnie Breedloven kuvata minua porealtaassaan.
FAKTAA SKIENTOLOGIASTA
Voi Robbie, mitä ihmettä?
Hei.
Ostin uudet lakanat, peiton ja täkin.
Ei olisi tarvinnut.
Tarvitsipas. No niin, moikka.
Odota.
Etkö haluaisi hengailla?
Ensimmäinen kiitokseni oli ilmainen.
Toinen on 2 000 dollaria.
Totta kai, ymmärrän.
Anna kun…
Hyvästi, Irving.
Tulee ikävä.
Heippa.
Tänne, Irving.
Hei hei.
Kaksi tonnia? Jumankauta.
Tekstitys: Katariina Uusitupa