Deseori sunt întrebat de ce suntem diferiți,
ce îi deosebește pe pompieri de cetățenii obișnuiți.
Răspunsul e simplu: ne ducem acolo unde nu se duc alții.
Azi îi onorăm pe pompierii din Los Angeles care au participat cu atât de mult curaj
la salvarea pasagerilor vasului de croazieră Uno în martie.
Căpitanul interimar Henrietta Wilson.
Pompierul Howard Han.
Pilotul-pompier Thomas Kinard.
Pompierul Evan Buckley.
Și pompierul Edmundo Diaz.
Fără tenacitatea și altruismul fiecăruia,
fără abilitate și muncă în echipă s-ar fi pierdut mult mai multe vieți.
Pompieri, în numele Serviciului de Pompieri din Los Angeles,
vă mulțumim!
N-am terminat.
Calitatea muncii în echipă nu e doar oglindirea devotamentului fiecăruia,
ci și a spiritului de lider al căpitanului Nash.
Ca apreciere pentru serviciul și calitatea de lider la slujbă și în afara ei,
Serviciul de Pompieri din Los Angeles îți oferă medalia pentru curaj.
Căpitane!
- Mai bine o țin eu. - De acord.
Ei m-au scos la mal de multe ori...
nu doar la propriu.
Nu înțeleg de ce e meritul meu.
Părerea mea e că trebuia să-i medaliați doar pe ei.
Vă vine să credeți că am fost medaliați în loc să fim concediați?
- Bucură-te de clipă! - Ăsta-i mottoul meu.
Știi că nu e obligatoriu să mănânci tot ce e la bufet.
De ce-aș fi venit în ziua liberă?
- Deci el e fostul vostru căpitan? - Da, el e Gerrard.
- După cum vorbeați, am crezut că-i mort. - Doar în sufletul nostru.
- Kinard, credeam c-ai plecat de aici. - De cinci ani sunt la pompieria portului.
Așa-i! Am auzit că „ți-au crescut aripi”.
Mă bucur să văd că nu te-ai schimbat.
Mă bucur să văd că n-ai uitat instrucția. Podeaua e curată și strălucitoare.
M-ai învățat bine. Mă gândesc la tine când văd murdărie.
- Mulțumesc! - Unde e medalia ta?
Aștept să-mi fie rambursată croaziera.
- Despre ce crezi că vorbesc? - Habar n-am!
Pompier Wilson?
Am vrut să vă felicit personal. Sunt Olivia Ortiz.
- Doamna consilieră Ortiz? - Exact.
- Condoleanțe! - Mulțumesc!
- Trebuie să fiți mândră de soția eroină. - Sunt.
Păcat că eroismul ei nu l-a atins și pe fiul meu!
Mamă, putem să mai luăm tort?
- Sunt copiii dumneavoastră? - Denny și Mara.
- Mi s-a spus că aveți doar un băiat. - Mara o să devină surioara mea.
- Mă adoptă! - Adorabil!
Copiii sunt o binecuvântare.
Bucurați-vă de clipă! Să nu mâncați prea mult tort!
Și numele tău ar trebui să fie aici. Le-am cerut să-l includă, dar...
Doar că nu sunt pompier.
De asta te certai cu comandantul Simpson?
Nu ne certam.
Voia să mă convingă să renunț la ceva, n-a putut și a acceptat.
- Ce a acceptat? - Demisia mea.
Nu înțeleg de ce n-ai vorbit cu mine despre demisie.
Mă pensionez. Trebuia să mă pensionez cândva.
Nimeni nu poate practica meseria asta toată viața.
- Dar am zis că vom încerca. - M-am săturat să tot încerc!
Azi a fost istovitor!
Comandantul Simpson ne pune să defilăm ca niște foci dresate,
noi zâmbim și toți ne cred eroi.
- Ești erou! - Nu sunt.
Știu că tensiunea în care trăiești e mare
și înțeleg nevoia de pauză, chiar și dorința de a renunța la tot,
dar mi-e teamă că nu gândești limpede.
Ai trecut prin îngrozitor de multe!
Adică soarta s-a gândit să-mi amintească de eșecul meu cel mai mare?
Da, sunt multe.
- I-ai salvat viața omului! - N-a schimbat nimic!
Dacă de asta ai nevoie, eu te sprijin.
- Regret că nu ți-am spus. - Nu-i nimic.
M-ai luat prin surprindere și știi ce părere am despre surprize.
Nu doar tu.
Comandantul a fost uimit să afle că cel mai bun căpitan al lui demisionează
la petrecerea dată în onoarea celei mai bune unități.
Vrea să nu spun nimănui până nu-și dă seama cum face anunțul.
Mă duc să mă schimb.
Ești sigur că asta vrei?
- Renunți la unitatea 118? - Nu mai am ce să le ofer.
Ai aflat?
Ce?
De ce îți par atât de cunoscută.
Nu știu la ce te referi.
Zău așa!
Ori de câte ori crezi că nu mă uit... te uiți la mine.
- Da? - Te scoate din minți, nu?
Am jucat într-un serial TV numit Sistem eșuat.
- Ai jucat într-un serial? - În toate episoadele.
O echipă de avocați se lupta să scoată nevinovați din închisoare.
- Vedetă de televiziune? - Nu chiar.
A avut exact 13 episoade.
Adică șapte, că a fost anulat.
Din când în când cineva mă privește ca tine,
ca și cum m-ar cunoaște de undeva.
Poate că asta e.
Sau poate îmi place să te privesc.
- Atunci de ce n-ai încercat să mă săruți? - N-am știut că vrei.
Nu, nu-i asta. Cred că e altceva.
Ești precaut cu cei pe care-i lași în viața ta.
Nu fiindcă ai suferit. Cine n-a suferit?
Ești precaut fiindcă...
ai mai multe de oferit decât ar putea primi cineva.
Și tu m-ai privit pe mine.
Am fost anunțat că un pacient de-al meu are o urgență.
- Domnule Casey! - Scuze.
- O clipă, am... - O urgență cu un pacient, știu.
- Eu i-am rugat să te sune. - Ești soția căpitanului Nash.
Îmi pare rău, dar trebuia să-ți vorbesc.
Mi-ai mințit colegii și ai simulat urgența?
N-am mințit.
Soțul meu are probleme și poate că doar dumneata mă ajuți să-l salvez.
Nu ți-a spus că se gândește să demisioneze?
Nu, dar nici nu cred că s-a gândit.
A părut un gest impulsiv.
Nu-l cunosc pe soțul dumitale, dar nu pare genul de persoană impulsivă.
Nici nu e în mod normal,
dar în mod normal nu s-ar duce singur în deșert
ca să stea de vorbă cu cineva care nu vrea să vorbească cu el.
Înțeleg.
Îmi dau seama că situația ți-ar putea părea prostească.
- O nevastă naivă cu prea mult timp liber. - Nu te-aș descrie așa în niciun caz,
dar e posibil să vezi ceva acolo unde nu există?
Singurul lucru pe care trebuie să-l înveți în meseria mea e să citești oamenii.
E ușor să te lași prins în ceea ce spun și ceea ce fac
și să nu vezi deloc ce se întâmplă dedesubtul acestora.
Dacă știi ce să cauți, există un moment
în care observi că nu mai au nimic de pierdut.
Le e întipărit pe față.
Crezi că ai văzut expresia pe fața lui?
Bobby face un fel de echilibristică de mulți ani.
Încearcă să accepte viața pe care o are acum
și, în același timp, să o cinstească pe cea lăsată în urmă.
Echilibrul a fost precar,
iar apariția dumitale în viața lui l-a tulburat.
A pierdut acest echilibru
și vreau să-l ajuți să și-l regăsească.
Puneți scară la primul etaj!
Pari derutată.
Actele pentru adopție mă depășesc.
- Ai zis că audierea e de formă. - Mă pregătesc pentru ce-i mai rău.
Cam așa se face totul la pompieri.
- Reușești tu. - Mara a trecut prin multe.
Vreau să știe că face parte dintr-o familie în sfârșit.
Primește-o cum m-ai primit pe mine aici și totul o să fie bine.
Mara și Denny nu sunt singurii tăi copii. Să nu uiți... mămică Hen.
Așteaptă!
- De ce împăturim furtunul pe margine? - Așa e protocolul.
Dacă lași o buclă și bagi brațul prin ea, e mai ușor de cărat.
Așa, Ravi!
Mai repede pe scară la primul etaj! Mai cu viață!
- E gata. - Bine.
- Ce gătești? - Nu eu, tu.
Tu ești bucătarul. Să te văd!
Am nevoie de încă patru ambulanțe și patru echipe speciale!
Eddie, am găsit asta în niște lucruri mai vechi.
Păstreaz-o, nu se știe când îți trebuie.
RUGĂCIUNI catolice
Îl lași iar să gătească?
- A învățat meserie. - A avut de la cine.
Ies acum.
UNITATEA 118 CĂPITAN
Treaba mea s-a încheiat.
- Salut, căpitane! - Ai fost la înălțime. Nu doar la gătit.
Mersi!
Da...
N-o spun destul de des. Ai făcut progrese mari.
Nu mai ești băiatul impulsiv pe care l-am cunoscut acum șapte ani.
- A trecut chiar atât de mult timp? - Da.
- Pentru încă șapte! - Da.
Te duci la Tommy?
N-am vorbit cu tine despre el...
Ce-ar fi de vorbit? E cumsecade și e bun pentru tine.
- De unde știi? - N-a trebuit să vorbim despre el.
Noapte bună, Buck!
- Căpitane! - Da.
Îți mulțumesc pentru tot.
A fost plăcerea mea.
- Bună! Pot să te ajut cu ceva? - Bună! Da, îl caut pe Eddie Diaz.
Am nimerit la unitatea 118, nu?
Da.
- Ai zis că-l cauți pe Eddie? - Da. Am făcut negrese.
- Cine ziceai că ești? - Sunt Kim.
Kim? A plecat acum câteva minute.
Fir-ar! Trebuia să fi sunat înainte.
Îi dai astea din partea mea?
- Da. - O să iau vasul când o să-l mai văd.
- Sigur. - Mersi!
Stația pare mai mare decât în apelurile video.
Pa!
Salut!
- Salut! Pot să intru? - Firește!
- De ce pândești la ușa din spate? - Nu știam pe cine găsesc.
- Chris e în camera lui, abia am mâncat. - Marisol nu-i aici, nu?
Nu. De ce ești așa de ciudat?
- E ceva în prăjiturelele alea? - Bună întrebare!
- Nu știu. - Ce-i cu tine, Buck?
Îți amintești când Shannon a adus o donație
la unitate pentru cadourile de Crăciun?
- A fost surprinzător, nu? - Ce te-a făcut să te gândești la asta?
Acum a fost și mai surprinzător. Cine e Kim?
- A venit la unitate? - Da.
A adus niște prăjituri și voia să te vadă.
- A dat de înțeles că e iubita ta. - Nu e iubita mea.
Marisol e iubita mea, Kim e doar... o prietenă.
O prietenă care seamănă leit cu soția ta decedată?
Da.
- Ce se întâmplă? - Nimic. Nu se întâmplă nimic.
Ne-am întâlnit acum vreo lună când ne plimbam.
- Cine? - Eu, Marisol și Christopher.
- Deci ei o cunosc. - Nu.
Eu am văzut-o și...
Seamănă uluitor cu Shannon, așa că m-am întors.
E o persoană drăguță și ne-am împrietenit. Asta-i tot.
- Adică vă întâlniți? - Am ieșit de câteva ori.
N-avem o aventură, nu s-a întâmplat nimic.
- Adică n-ați făcut sex. - Întocmai! Și nici nu vreau.
Dar ce vrei?
Nu știu.
Biata femeie știe că seamănă leit cu răposata ta soție?
N-a venit vorba.
Mă îngrijorezi.
Da... mă îngrijorez și pe mine.
Cine vrea desert?
Am fursecuri cu ciocolată abia scoase din cuptor!
- De când coace prăjituri? - Le încălzește în cuptor.
- Coacerea a avut loc la patiserie. - Am umblat cu cuptorul, deci se pune.
- Pot să iau două? Una pentru mai târziu. - Nu poți.
- Vino după mine la bucătărie! - V-am auzit!
Karen are auz hiperfin. Aude totul!
Pot să mai iau un fursec?
Sigur, dulceață!
Haide!
- Grozav! Acum complotează! - Mai degrabă sunt ca frații.
E incredibil cât de bine se simte!
I-a făcut foarte bine să-și vadă frățiorul.
Simt că are încredere în noi și vrea să facă parte din familie.
E telefonul meu. Scuze!
Căpitanul m-a uimit ieri. Părea schimbat.
- Adică? Era binedispus. - Poate prea binedispus.
După ce a spus la ceremonie, simt că ceva nu e în ordine.
Am întrebat-o pe Athena. A zis că n-am de ce să-mi fac griji.
- Dar? - Părea îngrijorată.
De ce?
Hen, a sunat Deidra.
Audierea pentru adopție a fost anulată.
- Miercuri nu mergem la judecător. - Ce s-a întâmplat? S-a reprogramat?
Nu, întreaga adopție a fost anulată.
Se pare că judecătorul are dubii în privința cererii noastre.
- Credeam că audierea e doar de formă. - Așa ar fi trebuit.
Deidra nu s-a mai întâlnit cu așa ceva.
Crede că judecătorul a fost influențat de cineva, dar nu știe de cine.
Știu eu de cine.
- Te simți bine? - Sunt...
Dacă n-aș ști, aș zice că eu sunt în fotografie.
Da, și vorbești ca ea.
Dar nu sunt ea.
Știu.
- A murit? - Da, acum aproape cinci ani.
El e băiatul vostru?
Da, îl cheamă Christopher.
Ce să zic? Sunt tulburată,
dar acum știu de ce ai păstrat distanța.
N-a fost corect față de tine.
De asta te-am adus aici. Trebuia să-ți spun adevărul
și cât de rău îmi pare.
Era prea frumos ca să fie adevărat.
Îmi plăceai cu adevărat.
- Și tu îmi plăceai. - De unde știi?
Ți-ai petrecut timpul cu mine sau cu ea?
Mă așteptam...
Nu mi-am dat seama cât de mult îmi lipsește.
Apoi te-am văzut.
Pentru o clipă am crezut...
Că se întorsese?
Da.
Nu chiar, doar că...
așa am simțit.
- N-am vrut să te induc în eroare. - Dar așa ai făcut.
Cred că a fost marea ta dragoste.
Așa cred și eu.
A fost, deși nu cred că știam atunci.
Am fost mai mult despărțiți decât împreună mare parte a căsniciei noastre.
Eu eram în armată, ea era acasă în Texas, avea grijă de fiul nostru.
Când m-am întors... am încercat.
A fost dificil.
Apoi a plecat,
apoi s-a întors.
Apoi n-a mai fost.
Voi doi aveți niște treburi neîncheiate.
Da.
N-am apucat să-i spun tot ce voiam...
nici să aud tot ce-mi doream.
Îmi pare rău că nu sunt ea. Rămâi cu bine, Eddie!
- Îmi permiți să te conduc acasă? - Nu-i nevoie.
- Mulțumesc că ai venit! - Sigur...
Bobby nu-i aici, dar trebuie să ajungă curând.
- Aveți o casă frumoasă! - Mulțumesc!
- Vrei o cafea cât așteptăm? - Da, mulțumesc!
- De când locuiți aici? - Păi...
May era bebeluș când eu și Michael ne-am mutat aici,
iar Harry nici nu se născuse, deci sunt aproape 20 de ani.
- Michael e primul meu soț. - Și e...?
Fericit cu soțul lui în Florida. Îți mulțumesc pentru ce faci.
Să fiu sincer, nu știu ce fac. Nu mă pricep să încurajez oameni.
Bobby nu e omul care să aibă nevoie de încurajări,
de obicei el îi încurajează pe alții.
Mă întreb dacă până acum a fost un mecanism de apărare.
E mai ușor să-ți ignori problemele când te gândești la ale altora.
Copiii sunt ai dumitale cu primul soț?
Da, dar au ajuns să-l iubească sincer pe Bobby.
E un bărbat norocos.
Se pare că are o viață minunată.
SALVATOR ROBERT NASH
Nu pot!
Vă doresc tot binele dumitale și căpitanului Nash,
dar nu pot să-l sprijin pe acest om!
Așteaptă, te rog!
- Ce cauți aici, Amir? - Vrei să-ți repari greșelile?
Tu și nevastă-ta să nu vă mai apropiați de mine!
Ce naiba s-a întâmplat?
- Ce ți-a venit? - Bobby!
Știi prin ce l-am obligat să treacă!
Nu crezi că e prea mult să-i ceri să mă sprijine?
Cu mine nu vorbești, poate vorbeai cu el.
Și ce să-i spun?
- De ce ai demisionat? - Ți-am spus!
Am obosit, mă simt ca un impostor și vreau o pauză.
Nu mă mai minți!
Am știut mereu că ai o latură la care nu pot ajunge.
Durerea pierderii familiei...
Îmi închipuiam cum trebuie să fie, dar nu o simțeam cu adevărat.
Tot ce puteam să fac era să te iubesc și să sper că e destul ca să te țin aici!
- Nu plec nicăieri. - Nu pleci?
Abia dacă dormi, ai demisionat și îți iei rămas-bun de la cunoscuți.
Îmi dă senzația că îți închei treburile lumești.
Nu, n-aș face așa ceva.
Stăteai pe marginea unei clădiri și erai gata să pășești în gol
ca să fii cu ai tăi.
A fost cu mult timp în urmă și eram drogat!
Așa mi-am zis atunci și așa îmi zic de fiecare dată când ești deprimat,
dar îmi amintesc privirea ta.
Ești din nou pe marginea clădirii, Bobby!
N-ar trebui să trăiesc.
- Ar fi trebuit să mor în incendiu. - Dar n-ai murit!
Făcusem un plan.
Aveam un album cu 148 de rubrici.
Pentru fiecare viață salvată completam o rubrică.
- O viață salvată compensa una pierdută. - Și la final?
După ce ai fi salvat cele 148 de persoane?
N-ar trebui să trăiesc.
Și unde e albumul?
L-am aruncat în seara primei noastre întâlniri.
- Și nu mi-ai spus nimic? - N-am vrut să te afecteze.
Prea târziu!
La dracu'!
- Nu puteți intra! - Pompier Wilson!
Nu v-am văzut numele în agenda mea. Ați venit în calitate oficială?
Lasă-ne singure, te rog.
Spuneți ce vă frământă.
Îmi pare foarte rău pentru pierderea dumneavoastră,
însă nu vă dă dreptul să vă folosiți de o fetiță ca să vă răzbunați pe mine.
Încerc să o ajut pe fetiță.
Credeți că o ajutați lipsind-o de o familie iubitoare și de un cămin?
Aveți o părere foarte bună despre dumneavoastră, nu-i așa?
Ce vreți să spuneți?
Ați făcut o greșeală când l-ați tratat pe fiul meu.
Sau când nu l-ați tratat.
Oamenii mei v-au studiat dosarul și au găsit un tipar tulburător.
- Ce naiba tot spuneți? - Acum un an...
un bărbat a murit la o conferință despre fericire.
Familia spune că ați întârziat evacuarea, iar el a murit pe loc.
A trebuit să aleg.
Majorete identificate greșit,
un incident suspect la o casă de bani dintr-o bancă,
intervenții discutabile în teren.
Chiar v-ați băgat mâinile în cavitatea toracică a unui om?
Am făcut tot ce mi-a stat în puteri ca să salvez oameni.
Evelyn Fischer, în vârstă de 17 ani, mergea la un concert la filarmonică.
A fost lovită și ucisă de o ambulanță condusă de dumneavoastră.
Chiar nu vă pasă de suferința pe care o provocați!
Să nu-mi vorbiți mie despre suferință!
Ar fi bine să răspundeți.
Karen?
Ce s-a întâmplat?
- Nu vreau să mă duc! - O să fie bine.
- Nu, nu vreau! - O să fie bine.
- O supărați. Să ne oprim un pic. - Așteptați puțin! Ai vorbit cu Deidra?
Nu poate face nimic. Ne-au anulat autorizația de îngrijire!
- Nici măcar nu s-a ținut audierea! - Să mergem!
- Lăsați-mi sora! - Nu, Denny!
- Să nu facem mai rău. - Nu-i lăsa s-o ia, mamă!
Haideți să găsim o modalitate mai bună, vă rog!
- Speriați copiii. - Trebuie s-o luăm, îmi pare rău.
Vreau să stau aici! Trebuia să fim o familie!
Lăsați-ne să vorbim cu ea, vă rog.
Rămânem o familie.
Chiar dacă nu locuim sub același acoperiș. Mă înțelegi?
Ești fiica noastră și te iubim.
Să nu uiți niciodată!
Vino, Mara!
Bună!
Ce cauți aici?
Ești singur, nu-i așa?
Da.
Nu cred că ne-am spus tot ce aveam de spus.
- Ce faci, Kim? - Cine-i Kim?
Doamne! Arăți exact ca ea.
Ca cine?
Ca Shannon.
- Poate că sunt. - Kim...
Poate că trebuie să spui anumite lucruri pe care n-ai apucat să le spui.
- Spune-mi-le! - Mulțumesc pentru ce vrei să faci...
Am stat împreună prea puțin, am fost mai mult despărțiți.
- Termină, te rog! - Spune ce ai de spus!
- Nu pot. - Trebuie.
- Trebuie să renunți la mine. - Nu vreau.
Spune ce ai pe suflet, iubitule. Sunt în fața ta.
Ba nu ești.
M-ai părăsit...
Shannon.
De ce?
- Credeam că mă iubești. - Te-am iubit.
- Te iubesc. - Dar nu destul.
Nu destul ca să rămâi. Christopher a primit o scrisoare.
Măcar lui ai încercat să-i explici, dar cu mine cum rămâne?
Scrisoarea mea unde e? Am primit un bilet în care spuneai că plecaseși.
Știu că n-am fost soțul perfect, am fugit și eu destul,
dar m-am întors.
Nu din cauza vreunei obligații, ci fiindcă nu-mi imaginam viața fără...
fără tine.
Știi ceva? Încă nu pot.
O trăiesc, dar e chinuită!
Eu sunt chinuit!
Și nu pot să fac nimic.
Asta e viața mea acum.
Asta e viața de acum încolo.
Viața...
fără tine.
Trebuia să fii cu mine, iubito!
Dar nu ești!
Și nu vei mai fi.
Îmi pare rău.
Mamă?
Salut, băiete! Nu te-am trezit, nu-i așa?
- Nu-i nimic. - Să-ți pun ceva de băut?
Să nu-i spui mamei.
- Nu cred c-ar trebui să beau. - Zău așa! Sărbătorim!
- Ce sărbătorim? - Pe tine, fiul meu, eroul!
- Nu sunt erou. - Ba sigur că ești!
Nu. Lumea spune că sunt erou, dar nu-i adevărat.
Atunci de ce ți-au dat medalia?
E grea, nu-i așa?
Mă împiedică să respir. Tată, ajută-mă s-o dau jos!
Nu, fiule, îmi pare rău, e a ta!
Ți-am făcut ceva și cred că o să-ți placă la nebunie.
FIUL MEU, EROUL
Sunt toți oamenii pe care nu i-ai salvat.
Pompier erou decedat la 39 de ani
- Îmi pare rău că nu te-am salvat, tată. - Eu trebuia să te salvez, copile.
Presupun că trebuie să te salvezi singur. Simți mirosul?
Athena!
Athena! Mă auzi?
Hai, iubito!
Mă auzi, Athena?
Hai, iubito! Vino-ți în fire!
Haide!
Trezește-te, iubito!
Așa! Foarte bine!
Gata! Ești teafără.
Respiră! Veniți aici!
A înghițit mult fum. Dați-i oxigen!
Aduceți dispozitivul antisufocare!
I s-a oprit inima!
- Încarcă la 100 J! - Încarc.
La o parte!
Subtitrarea: Diana Laită