Jag gillar det som Janice hade att säga om tacksamhet.
Det är det som hjälper mig att härda ut.
Och jag har så många anledningar att vara tacksam.
I dag vandrar jag genom livet med en vacker fru och partner...
En familj som älskar mig och ett jobb som känns meningsfullt.
Och jag har alla er.
Jag känner ändå att jag inte förtjänar det,
men jag blir bättre och bättre på att ta till mig det positiva,
och släppa taget om det förflutna och den där rädslan.
Och för det är jag tacksam.
Tack för att ni kom och berättade.
Det var väl allt för i kväll.
Om ingen annan har en brinnande lust att prata?
Jag har något jag vill säga.
Bra.
- Jag heter Amir... - Hej, Amir.
Och jag borde inte vara här.
Men det är jag.
För tio år sedan
var en lägenhetsbrand i Minnesota nära att ta livet av mig.
Ibland önskar jag att den hade det.
Det gjorde den för 148 andra personer,
liksom den som jag skulle ha vandrat genom livet med.
Men hon kom inte ens till sjukhuset.
Så nu vandrar jag ensam.
Och han som var ansvarig för branden...
han gick bara därifrån.
Så jag hade ett val:
Jag kunde antingen nära min ilska och bitterhet,
eller så kunde jag nära andra.
Lindra deras lidande för att lindra mitt eget. Det gjorde jag och det funkade.
Det funkade under en lång tid, men livet är så skoningslöst.
Precis när man tror att man har allt under kontroll, att man är på rätt väg,
kan något hända. Något så enkelt som att se någons ansikte och plötsligt...
Allt man har kämpat med,
förlusten, sorgen, rädslan, ilskan...
brusar upp tills den förtär en igen.
Som en brand.
Som brandmän vet vi att när larmet går så ska vi rycka ut.
Och vi gör det.
Men kapten Nash behöver inte höra larmet för att rycka ut.
Och tydligen gör han det även på sin fritid.
Det är därför vi överlämnar till dig vår tapperhetsmedalj
för ditt mod och din hängivenhet både med och utan uniform.
Bra gjort.
Tack.
När man säger att ens jobb är att springa in i brinnande hus
så tycker folk att man är knäpp, vilket vi antagligen är.
Men det finns något som de inte vet:
Att leva ett meningsfullt liv och tjäna andra, är ett privilegium.
Så ja, jag uppskattar det här,
men jag uppskattar morgondagen ännu mer, för jag får gå tillbaka till jobbet.
Tack.
Tack så mycket.
Skål.
Okej.
Blir du modigare, blir väggen full.
- Ja. - Hörde du det, biträdande chefen?
Ge min man högre lön så vi kan få ett större hus.
Nu vet ni varför jag gifte mig med henne!
- Tim, hur många är det? - Och nu vet ni varför vi ska skiljas!
Får jag gå hem till Jody?
Skulle du inte ha frågat det innan du tog på dig jackan?
- Himla inte med ögonen åt din mor. - Det är okej. Du kan gå. Strax.
Din yngste son har något att ge dig.
- Bobby! - Vad är det?
Här, pappa.
Till mig?
Vad är det här?
MIN PAPPA HJÄLTEN
Det här är...
Det här är otroligt, Bobby.
Du måste ha jobbat hårt med det här.
Han har varit på biblioteket och använt deras kopieringsapparat.
- Alla du har räddat är med. - Tack, min son.
- Du kanske kan göra en åt mig. - Ja, på baksidan av servetten.
- Kan jag gå nu? - Har du inte gått?
Wow.
Charlie.
- Kom igen. - Du.
Kan du ta glaset?
Bra.
Vet du vad?
Smaka. Du har förtjänat det.
Men säg inget till din mamma.
Okej.
Vad gjorde du?
- Det är... - Kom här.
Familjen. Det är det viktigaste.
Ja.
- Guacamolen är klar. - Hade du i citron?
- Varför skulle jag göra det? - Så att den inte blir brun.
- Syran behövs. - Är det sant?
- Varför fick han göra guacamolen? - Så att du kan fokusera på kaninmaten.
Sluta bråka.
Där är han. Perfekt.
Hej, Bobby.
Hej, May.
- Det var oväntat. Är det nåt särskilt? - Jag har inte sett er på ett tag.
Maten tog slut hemma.
- Okej. Sätt er. - Tortillorna först.
Det tycker jag.
Det är så trevligt att familjen är samlad.
Här får du.
Väckte jag dig?
Hemliga Googlesökningar?
Stiligt par. Känner du dem?
Jag dödade henne.
Branden i höghuset?
Hon var det 57:e offret. Hon kom inte ens till sjukhuset.
- Hennes man sa det. - När då?
I går.
Han...
Han kom till mitt AA-möte.
Var kommer han ifrån? Hur hittade han dig?
Ödet, kanske.
Jag tog med mig Catherine Morris dotter tillbaka till sjukhuset.
Han jobbar på brännskadeenheten.
Sa han inget då? Gav han inget tecken på att han kände igen dig?
- Jag tror inte det. - Vad gjorde han på ditt AA-möte?
- Var det bara ett sammanträffande? - Nej. Det var planerat.
Han ville berätta om sin sorg och smärta så att jag fick se vad jag hade gjort.
- Vad sa du till honom? - Inget.
Han pratade om vad som hade hänt honom, vad jag gjorde mot honom
och jag blev handlingsförlamad. När jag hade samlat mig, hade han gått.
Det kanske var lika bra.
Han fick säga det han behövde, och det kanske räcker.
Jag tror inte det.
När jag tänker på den kvällen så räknar jag alltid offren. De som dog.
Men jag räknade aldrig de som överlevde.
De som blev kvar.
Du tampades med din egen sorg.
Steg nio.
"Gottgör dessa människor, så långt det är möjligt."
Jag måste gottgöra honom.
Jag är ingen patient, jag är en brandkapten i Los Angeles.
Jag vill bara få tag i honom.
Jag förstår. Jag ska fylla i en formell begäran. Tack.
Kapten Nash? Kul att se dig. Ska du besöka en patient?
Camila, hej. Jag försökte träffa en kollega till dig.
- Jobbar du på brännskadeenheten? - Intensiven. Vi ska flytta en patient hit.
Våra avdelningar överlappar.
- Så du kanske känner Amir? - Gud. Ja.
Jag älskar honom. Jag önskar att vi hade honom på heltid.
Ja, han är toppen. Han kom nyss och nu har han slutat.
- Resande sjuksköterskor. - Ja.
Jag sökte honom, men jag måste ha missat honom.
Jag bad bemanningsföretaget om hjälp.
De är överhopade. Alla oroar sig för sjuksköterskebristen.
De är nog arga för att Amir tog ledigt.
- Alla kan ju behöva semester. - Jag skulle inte kalla det semester.
Jacumba?
- Vad finns det där? - Ett läger för hemlösa.
Amir jobbar som volontär med en grupp ett par veckor om året
- som bidrar med mat och sjukvård. - Så det är där han är?
Du sa att du vill gottgöra honom och jag förstår det,
men det kan väl vänta tills han kommer hem?
Han har redan väntat i tio år.
- Jag ringer på vägen. Jag älskar dig. - Jag älskar dig med.
Men du är inte samma man som då.
- Det spelar nog ingen roll för honom. - Jag vill att det gör det för dig.
Jag älskar dig.
- Har du varor i bilen? - Jag söker Amir Casey. Han är volontär.
- Vem är det som frågar? - Jag heter Bobby.
Är du polis? Du ser ut som en.
Jag är brandman, men jag är inte här i jobbet.
- Varför söker du Amir? - Jag måste bara prata med honom.
Han var här för två timmar sedan när han tog hit sista gruppen.
Det var hans tredje resa i dag.
- Vet du när han kommer tillbaka? - Nej. Någon berättade
om en gravid kvinna och hennes man så han skulle leta efter dem.
Kan vi få hjälp?
- Var hittade du dem? - Vid avfart 12.
- Är inte Amir med dig? - Nej. Jag anropade honom på radion.
Kan du fråga om hon har sammandragningar?
Nej, men hon är yr och babyn sparkar.
Det är bra. Hon har stark puls, men är uttorkad. Kan vi sätta in dropp?
Vi gör inte sådant, men vi gör transporter till en klinik.
Då sätter vi henne på den. Under tiden måste hon få vatten.
Tack. Här får du.
Jag ska kolla honom.
Du ser inte ut att ha varit i solen hela dagen.
Nej, inte bien.
Vad är det här? Får jag titta? Okej?
De tvingade henne att gå ensam, så han hoppade av en lastbil.
Tanken är god, Luis, men såret är infekterat.
- Vi måste tvätta det. - Det finns väteperoxid.
Det kan skada vävnaden. Kan jag få lite mer vatten?
Så där.
Okej.
Jag behöver gasbinda och tejp.
- Vems lastbil? Människosmugglare? - Ja.
De lovar att ta dem över gränsen, men avtalet förändras.
- Höjer de priset? - Ja.
De fördubblar, tredubblar priset.
Kan de inte betala, tvingar de dem att gå. För att lära dem en läxa.
Sedan hotar de dem igen.
- Om inte ni hinner först. - Du börjar fatta.
Smugglarna måste älska er.
Med både kartellen och ranchägarna har vi inte många vänner.
Den sista.
Okej, Luis. Håll dig vaken.
Vi lyfter ner honom. Han är på gränsen till sepsis.
Om infektionen sprids till blodet så slutar det inte bra.
- När kommer transporten? - Om tio minuter.
Säg åt dem att köra fort. Kan ni skydda dem mot solen?
- Vet du vilken väg Amir tar? - Ja, men du är galen om du kör ensam.
- Jag har ingen... - Amir kör ensam.
Han kan terrängen, och han är lite galen.
- Du ska få väginstruktioner. - Tack.
Det är söndagsmorgon och du är redan full.
- Det är en återställare. - Det är därför vi åker.
- Gå inte in dit. - Jag är orolig...
För guds skull, Ann. Det var flera veckor sedan och det var en drink.
När jag var i hans ålder snodde jag mellanöl från affären.
- Skulle det vara roligt? - Det är roligt! Du har ingen humor!
- Vad är det som händer? - Hej, kompis.
- Var är skolväskan? - Min kompis.
- Hämta den och sätt dig i bilen. - Nej då.
- Ska vi åka någonstans? - Till moster Kitty.
Nej. Du kan bo hos moster Kitty.
Du tar inte mina pojkar, för de är mina.
De ska ta över efter mig...
- Pappa, sluta. Det här hjälper inte. - Det är problemet.
De ska inte följa i dina fotspår. Börja dricka och dö i förtid.
- Hämta väskan och sätt dig i bilen. - Jag vill stanna hos pappa.
Var inte dum. Sätt dig i bilen!
- Varför är ni så elaka mot pappa? - Det är en bra fråga.
Jag vet att det är svårt att förstå.
- Du älskar din pappa... - Han är en hjälte!
- Om du fjäskar mer för pappa... - Charlie.
- Vadå? - Sluta.
Han kommer inte ihåg det i morgon. Han är för full.
Visa lite respekt.
- Du först. - Jaså? Vad ska du göra?
- Charlie, stanna! - Slå inte min son!
Charlie, stanna. Säg till mamma att du inte vill åka heller.
Då kanske hon också stannar.
Du såg vad han gjorde och vill ändå att jag ska stanna?
- Följ med oss. - Pappa behöver mig.
Hör du.
Ingen signal
Släpp däckjärnet.
Amir, det är Bobby Nash.
Nash?
- Vad fan gör du här? - Letar efter dig.
- Vad har hänt? - Jag blev skjuten.
Sätt dig.
Sätt dig!
Okej.
Vi tar av dig den.
Okej.
Det är kulfragment kvar.
Vi måste tvätta rent och lägga förband innan vi gör nåt annat.
- Det kan bli infekterat snabbt här ute. - Jag vet. Jag är ju sjukvårdare.
Jag klarade det inte själv.
Nu slipper du det.
Paret du letade efter,
de kom fram till uppsamlingsplatsen. De kommer att klara sig.
- Berätta vad som hände. - Du verkar ju redan veta det.
Jag letade efter paret.
Jag kollade byggnaderna, lämnade mat. Så hörde jag att det kom en bil.
Jag gick ut och såg att min bil blev brandbombad.
- Jag antar att du sade åt honom. - Ja.
Jag hann före, innan han drog sitt vapen.
Nästan. Jag skadade honom, men han lyckades köra i väg.
Luta dig framåt.
Så där. Okej.
Han som sköt dig, kom inte långt. Jag såg honom någon kilometer bort.
Han är död.
Okej.
Bättre än så blir det inte förrän vi kommer sjukhuset.
Kom.
Jag klarar mig.
Vi åker nog ingenstans.
- Vad blir det till middag? Pannbiff? - Fish and chips.
Jag trodde att du gillade det.
Det gör jag. Men jag kommer att sakna brownien.
Jag köpte kakdeg. Ingen gillar vattnig paj.
Du...
Du är en bra kille. Nu äter vi.
- Ja, tack. - Mamma ringde.
Hon ville prata med dig.
Sa du att jag jobbade?
Hon hade redan ringt brandstationen. De sa att du var sjuk.
- Varför sa de det? - Du skulle väl ha jobbat.
Fan också.
Det är väl inte måndag?
Tisdag. Jag sa att du var sjuk.
- Förlåt. - Det gör inget.
Okej. Äntligen åker de.
Brandbombar de bilen eller bara snor den?
De bara snor den.
Vad gör du här, Nash?
- Jag sa ju att jag letade efter dig. - Varför då?
Nionde steget. Jag ska gottgöra dig.
Så du följde efter mig ut i öknen?
- Ja. - Skulle det hjälpa?
Nej. Jag vill bara att du ska veta att jag hörde allt du sa.
Tack. Jag känner mig sedd.
Jag känner mig alltid sedd. Mest för att folk alltid stirrar på mig.
Jag vet att inget jag säger kan göra saken bättre...
Sluta! Jag ska vara tydlig, kapten.
Jag behöver inget från dig.
Du trodde att jag kom till mötet för att kritisera dig.
Det gjorde jag inte.
Jag iakttog dig.
Jag ville förstå hur någon som var skyldig till så stora förluster,
så mycket smärta, kunde gå vidare.
Ganska lätt, verkar det som.
Det är inte sant.
Inte? Jag hörde allt som du sa också, Bobby.
Om vilken tur du hade haft.
Det var därför jag reste mig upp. Jag tyckte att det krävde ett svar.
- Jag förstår det. - Bra. Förstå det här:
Du kan behålla dina gottgörelser. Jag har inte bett om det.
Det betyder inte ett enda dugg för mig.
Det finns en avfart ca 13 km västerut.
Kartellerna använder den inte, men lokalbefolkningen gör det.
3 km efter den ligger stora vägen.
Tar du dig så långt så kommer du att få lift.
- Ska jag bara lämna dig här? - Du dödade honom inte, det gjorde jag.
- Du hade inget val. - Det sa jag inte heller.
Okej.
- Du måste resa dig upp. Vi måste gå. - Ärligt talat...
Det tror jag inte att jag kan.
Infektionen börjar redan sprida sig.
Så får jag hjälpa dig upp?
Jag vet inte vad som är värst. Dö här ute i skuggan eller låta dig rädda mig.
Med tanke på läget finns det stor risk att jag misslyckas.
Du försöker bara muntra upp mig.
Kom.
Vi går.
Larmcentralen, vad har hänt?
Det brinner i köket!
Ett ögonblick. Jag skickar brandkåren. Vad heter du och var ringer du ifrån?
Bobby Nash. Jag bor på 112 Kent Road.
Sa du Nash?
Pappa, vakna!
Jag ska försöka.
Det brukar funka.
Phil, vad gör du här?
Nån har bakat kakor i grillen.
- Förlåt. - Ni får nog köpa en ny spis.
Resten fixar ni med lite målarfärg.
- Jag ska göra rent. - Det kan du lita på.
Det är inte hans fel att det saknas brandsläckare.
Det är hans mammas fel. Hon tyckte att den var ful, så den står på baksidan.
Då får hon ett nytt kök. Då kommer hon nog tillbaka.
Är ni klara här?
Ja, vi är klara.
Jag kan fixa den här.
Vet du vad som händer när man ringer larmcentralen?
De sparar uppgifterna. Hur kommer det att se ut?
- Förlåt. - Om jag får sparken, är det ditt fel!
Jag vill inte se dig just nu. Du borde ha åkt med din mamma.
Res dig upp.
- Det är kört. - Nej då.
- Jag tror att jag ser en väg. - Det trodde du för 3 km sedan.
Du måste resa dig upp. Vi måste gå.
Du vet lika väl som jag att för varje steg jag tar
så sprids infektionen ännu mer i blodet.
Res dig upp.
Kom igen.
Okej, okej.
Kom.
Jag sa ju att det var en väg.
Kom.
Du klarar det.
Hallå!
Stanna! Kom, han stannar.
- Vad fan gör ni här ute? - Vi har gått vilse.
Jag håller med. Är ni hjälparbetare?
Det är ungefär allt vi har här. Kartellen, flyktingar och hjälparbetare.
Och några gamla envisa ranchägare som jag.
De kallar mig Herman.
Jag heter Bobby, det här är Amir och det är exakt vad vi är.
- Vi är hjälparbetare. - Vet ni vad? Jag bor inte långt härifrån.
Jag har fast telefon och en kortvågsradio för att kontakta sheriffen.
- Låter bra. Bara vi slipper öknen. - Okej. Hoppa in.
Jag har vatten på golvet. Ta för er.
Här har du. Vi uppskattar det här. Det har varit en lång dag.
- Var sa ni att ni kom ifrån? - Det sa vi inte.
- Highway 9, där dinern ligger. - Det är långt.
- Många här har gått längre än så. - Inte med en kula i sig.
- Jag gissar att du har blivit skjuten. - Då ska du se den andra killen.
Är det din son?
Nej, det är min sonson.
Miguel.
Han är hela min värld!
Hans far, min son, dog för fem år sedan.
- Det var tråkigt att höra. - Droger.
Folk är inte det enda som korsar gränsen.
När var sista gången ni åt?
De väntar på oss hos honom.
- Pratar du spanska? - Jag förstår det.
Varför samarbetar du med dem när deras gift dödade din son?
- Min son gjorde sina egna val. - Din sonson gjorde sina.
- Vi kan alla välja. - Stanna bilen!
Bobby!
Bobby, öppna. Kom igen.
Gå härifrån!
Kom igen.
Förlåt mig. Jag vet att det var en olyckshändelse.
Var inte så hård mot din far. Okej?
Var inte arg på mig, du med.
Bobby?
Min son, du och jag.
Bobby, jag hittade din bok.
Jag tror att vi kan laga den. Det kommer att bli jättelätt att...
Amir.
Du, du, du.
Amir. Amir.
Jag ska bära ut dig.
Kom igen. Vänta.
Så ja.
Vänta.
Okej.
Okej, Amir.
Pappa?
Pappa, vakna! Vakna!
Pappa, vakna!
Snälla! Jag behöver dig! Snälla. Vakna.
Snälla pappa! Vakna!
Ingen fara, kapten Nash.
Vi ska hjälpa dig.
Alla ska hjälpa dig.
- Här, kapten. - Tack.
Ska du inte stanna över natten? Låta läkarna ta hand om dig.
De kommer att ordinera vätska, antiinflammatoriskt
och antihistamin om det börjar klia. Det kan jag göra själv.
De säger att läkare är de värsta patienterna.
- Då har de aldrig träffat en brandman. - Bobby.
- Vilket tur att det gick bra. - Som jag sa i telefon, jag mår bra.
Jag behövde se det själv.
Okej. Fernanda, det här är min fru Athena. Hon är polis.
Var det du som hittade honom?
Jag tror inte att jag har de rätta orden för att tacka dig.
Det var inte bara jag.
De som Amir räddade från smugglarna, de insisterade på att leta.
- Jag följde bara med. - Och kom på hur ni skulle hitta oss.
Vi såg blodet i dinern, tänkte att ni hade korsat vägen.
När vi hade hittat pickupen tog det inte lång tid att hitta er.
Jag såg när de bärgade resterna av bilen. Jag fattar inte att ingen dog.
Herman...
Sa inte polisen det?
De hittade Herman strax efter att vi hittade er.
Brutna revben och en axelfraktur, men han lever.
- Jag såg inte när han togs in. - De flög honom till ett annat sjukhus.
- Med en säkrad avdelning. - Står han under polisbevakning?
Han verkar veta mycket om kartellen som han vill berätta.
- Är det han? - Ja.
Jag kommer strax.
Jag trodde att du hade åkt hem till din vackra fru.
Jag ville bara titta till dig först.
Du har gjort din gottgörelse, Nash.
Du räddade livet på mig.
Du kan gå nu.
Det är inte så det funkar.
Säg inte att du tänker komma tillbaka tills jag förlåter dig,
- för det... - Jag väntar mig inte förlåtelse.
Det var inte därför jag sökte upp dig.
Jag ville att du skulle veta att jag inte bara glömde den där branden.
Jag har burit den med mig dygnet runt sedan dess.
Det finns inget jag kan göra för att radera skadan mot dig
eller de andra familjerna.
Jag kan inte ge dig din fru tillbaka eller ta ifrån dig smärtan.
Men jag tänker på dem varje dag.
Ayana Casey...
34 år. Martha och Jamal Harris enda barn.
Amir Caseys älskade fru.
Den 57:e personen som dog i branden på grund av mig.
- Tror du att du förtjänar en andra chans? - Nej.
Jag borde ha dött i branden.
Eller nån annan natt när jag försökte rätta till misstaget.
Men jag är fortfarande här.
Jag kan inte göra något bättre, så jag försöker att inte göra saker värre.
Jag sålde bilar förut.
Efter att jag överlevde den där natten ville jag göra något annat, något mer.
- Som tack för din andra chans. - För att göra det jag inte kunde göra då.
Varje gång jag kommer till sjukhuset
försöker jag bara rädda min fru.
Och jag undrar...
vem det är som du har försökt rädda, kapten.
Jag pratade med din mamma.
Hon kommer. Det kan ta ett tag.
- Vill du följa med till brandstationen? - Nej. Det behövs inte.
- Ska en av oss stanna tills hon kommer? - Nej.
Jag är ledsen, Bobby.
Översättning: Annie Nilsson