Mi-a plăcut ce a zis Janice despre recunoștință.
La fel mă simt și eu, mă ajută să rezist.
Am multe motive ca să fiu recunoscător.
Astăzi îmi trăiesc viața cu o frumoasă soție și parteneră,
am o familie care mă iubește și o carieră care îmi oferă un țel.
Și vă am pe voi.
Încă simt că nu merit nimic,
dar încet-încet învăț să accept lucrurile bune
și să uit trecutul și teama mistuitoare.
Sunt recunoscător pentru toate. Mulțumesc că ați venit și ne-ați povestit!
Întrunirea de azi se încheie. Are cineva dorința arzătoare de a vorbi?
Eu aș vrea să spun ceva.
Foarte bine!
- Mă numesc Amir. - Bună, Amir!
N-ar trebui să trăiesc.
Dar trăiesc.
Acum zece ani...
un incendiu dintr-un bloc din Minnesota era să-mi ia viața.
Uneori îmi doresc să o fi luat. A luat-o altor 148 de persoane.
Și pe a celei cu care trebuia să-mi trăiesc viața.
Nici măcar n-a ajuns la spital.
Așa că trăiesc singur.
Iar cel răspunzător de incendiu...
a plecat pur și simplu.
Am avut de ales.
Puteam să-mi întrețin furia și ranchiuna sau puteam să-i îngrijesc pe alții.
Le-am ușurat suferința ca să o ușurez pe a mea și a funcționat.
A funcționat multă vreme, dar viața e necruțătoare.
Când crezi că totul e sub control, că ești pe calea cea bună, se întâmplă ceva.
Vezi chipul unei persoane și deodată...
tot ce te-ai străduit să ții sub control,
pierderea, nefericirea, frica și furia
se dezlănțuie și te consumă din nou.
Ca un foc.
Ca pompieri,
știm că suntem chemați la datorie când sună clopoțelul și răspundem.
Însă căpitanul Nash nu trebuie să-l audă ca să se ridice la înălțimea ocaziei.
Se pare că face acest lucru și când nu e la datorie.
De aceea îți oferim medalia pentru eroism
în semn de apreciere pentru curaj și devotament la slujbă și în afara ei.
Felicitări!
Vă mulțumesc!
Când spui că slujba ta e să intri în clădiri care ard,
oamenii te privesc ca pe un nebun, iar noi probabil că suntem.
Însă noi știm, dar ei nu știu,
că o viață trăită în slujba oamenilor e o cinste.
Da, voi prețui această medalie,
dar prețuiesc mai mult ziua de mâine fiindcă mă pot întoarce la slujbă.
Vă mulțumesc!
Mulțumesc!
Noroc!
N-o să mai ai loc de premii.
Ați auzit, domnule comandant adjunct?
Măriți-i salariul ca să ne luăm o casă mai mare.
De-asta m-am căsătorit cu ea!
- Tim, al câtelea pahar e? - De-asta o să divorțez de ea!
Mamă, pot să mă duc la Jody?
N-ar fi trebuit să mă întrebi înainte să te îmbraci?
- Nu-ți da ochii peste cap! - Poți să te duci, dar mai stai un pic.
Fiul tău cel mic vrea să-ți ofere ceva.
- Da? - Bobby!
Ce e?
- Poftim, tată! - E pentru mine? Ce-i aici?
TATĂL MEU, EROUL
E... extraordinar, Bobby! Ai muncit mult la album.
S-a dus de multe ori la bibliotecă și a făcut xerocopii.
- Sunt toți oamenii pe care i-ai salvat. - Mulțumesc, fiule!
- Bobby, să-mi faci și mie unul. - Da, încape pe un șervețel!
- Pot să plec? - Credeam c-ai și plecat.
Charlie!
Zău așa!
Bobby, ia paharul ăla, te rog!
Așa!
Știi ceva? Dă-l pe gât! Îl meriți.
Să nu-i spui mamei.
Așa...
Ce-ai făcut?
Vino, dragule!
- Familia e tot ce contează, nu? - Da!
- Guacamole e gata. - Ai pus zeamă de lămâie?
- De ce să pun? - Nu se oxidează. E nevoie de aciditate.
E pe bune?
Să-l lăsăm să facă guacamole!
Ca să te concentrezi la coaja de copac pe care o mănânci.
Atenție că luați foc!
Uite-l! A venit exact la timp!
Bună, Bobby!
Bună, May!
- Nu te așteptam. Cu ce ocazie? - Nu v-am văzut de mult.
Nu mai avea mâncare.
- Să ne așezăm! - Întâi tortilla.
Așa cred.
Ce bine e să fie toată familia laolaltă!
Poftim!
- Te-am trezit? - Cauți pe furiș online la ora 04:00?
Frumoasă pereche! Îi cunoști?
Eu am omorât-o.
Incendiul de la bloc?
Victima cu numărul 57. Nici n-a ajuns la spital.
- Soțul ei mi-a spus. - Când?
Ieri.
A venit la întrunirea alcoolicilor anonimi.
De unde a apărut omul ăsta? Cum te-a găsit?
Intervenție divină?
Am adus-o pe fata lui Catherine Morris la spital.
- El lucrează la secția de arși. - Și nu ți-a zis nimic pe loc?
N-a arătat că te recunoaște?
- Nu cred. - Ce-a căutat la întrunirea alcoolicilor?
- A fost o coincidență? - Nu. A avut un scop.
Și-a împărtășit durerea și suferința și a vrut să văd ce făcusem.
- Ce i-ai spus? - Nimic.
A vorbit despre ce i se întâmplase, ce îi făcusem, iar eu m-am blocat.
Nu mă puteam mișca. Plecase până să-mi revin.
Poate că e mai bine.
A spus ce avea de spus și poate că e suficient.
Nu cred.
Mă gândesc la noaptea aia și număr cadavrele, viețile pierdute,
dar nu m-am gândit niciodată la supraviețuitori, la cei rămași.
Te luptai cu propria suferință.
Pasul al nouălea...
„Repară-ți greșelile față de oameni ori de câte ori ai ocazia.”
Să-mi repar greșeala!
Nu sunt pacient, sunt căpitanul unei stații de pompieri
și vreau să iau legătura cu el.
Înțeleg. O să fac cerere oficială. Vă mulțumesc!
Căpitanul Nash? Mă bucur să te văd! Ai venit la un pacient?
Bună, Camila! Vreau să vorbesc cu un coleg de-al tău.
- Ești la secția de arși? - Tot la ATI.
Transferăm un pacient. Secțiile noastre conlucrează des.
- S-ar putea să-l știi pe Amir. - Da, sigur!
Îl ador! Aș vrea să fie la noi tot timpul.
Da, e grozav. Abia a ajuns și e deja plecat.
- Așa e cu asistenții itineranți. - Da...
Am vrut să-l prind înainte să plece, dar n-am reușit.
Credeam că agenția mă ajută să dau de el.
Sunt ocupați. Toți intră în panică când n-au asistenți.
- Sunt supărați că și-a luat liber o lună. - Toți avem nevoie de vacanță.
Eu nu mi-aș petrece vacanța așa.
- Jacumba? Ce-i acolo? - O tabără de imigranți.
Amir face voluntariat câteva săptămâni pe an.
- Aduce hrană și oferă îngrijire medicală. - Acolo e?
Vrei să-ți repari greșelile și înțeleg foarte bine.
- Poate aștepta până se întoarce. - Au trecut zece ani, a așteptat destul.
- Te sun de pe drum. Te iubesc! - Și eu te iubesc.
- Dar nu mai ești cel de acum zece ani. - Nu cred că are importanță pentru el.
- Pentru tine trebuie să aibă importanță. - Te iubesc!
Programul Calea Sigură
- Ai provizii în camionetă? - Nu, îl caut pe voluntarul Amir Casey.
- Cine ești? - Mă numesc Bobby.
Ești polițai? Așa pari.
Sunt pompier, dar n-am venit în misiune.
- De ce îl cauți? - E personal. Trebuie să vorbesc cu el.
Acum două ore a venit cu ultimul grup. A fost al treilea drum de azi.
- Știi când se întoarce? - Nu.
Cineva i-a zis de o gravidă și soțul ei. S-a dus să vadă ce fac.
- Bine. - Ajutor!
- Unde erau? - La borna 12.
- Amir nu e? - Nu știu nimic de el.
- L-am chemat și la radio. - O întrebi dacă are contracții?
N-are dureri, e amețită, iar copilul lovește.
E bine. Pulsul e puternic, dar e deshidratată.
- Lichide intravenos. - N-avem mijloace.
Avem o mașină de navetă către clinică.
S-o trimitem acolo și să-i dăm apă între timp.
Mulțumesc! Poftim!
Să vedem ce-i cu el.
Nu pari să fi stat în soare toată ziua.
Nu, nu e bine. Ce ai acolo? Pot să mă uit? Da? Bine.
Au obligat-o să meargă pe jos, el a sărit din camioneta în mișcare.
Îmi place gândirea ta, Luis, dar rana e infectată.
- S-o curățăm! - Avem apă oxigenată.
Poate distruge țesutul, ne trebuie apă. Îmi mai dai o sticlă?
Poftim!
Bun!
Îmi trebuie comprese și leucoplast.
- Din ce mașină a sărit? A traficanților? - Da.
Cer o sumă la început, dar schimbă înțelegerea aici.
- Cer mai mult? - Da.
Fac parte din cartel, dublează și triplează prețul.
Obligă oamenii să meargă pe jos dacă n-au bani. Le dau o lecție.
Se întorc și-i amenință iar.
- Dacă nu ajungeți voi primii. - Te prinzi repede.
Traficanții sigur vă adoră.
Cartelul și fermierii ne dușmănesc. N-avem mulți prieteni.
Ultima.
Luis, să nu adormi! Hai să te dăm jos! E aproape de septicemie.
Dacă infecția se răspândește, nu se termină cu bine.
- Cât mai are mașina? - Vreo zece minute.
Spune-le să se grăbească.
Să-l mutați la umbră. Și pe ea.
- Știi pe unde merge Amir? - Da, dar e nebunie să te duci singur.
- N-am pe cine să trimit. - Și Amir e singur.
Cunoaște zona și e cam nebun.
- Îți notez indicațiile. - Mulțumesc!
E duminică, ora 08:00, iar tu ești deja beat turtă!
- Doar un pic ca să mă dreg. - De asta plecăm.
- Nu m-aș duce. - Sunt îngrijorată...
Dumnezeule mare!
A fost cu săptămâni în urmă și a fost doar un pahar!
Când eram de vârsta lui furam navete de bere de la supermarket.
O spui de parcă e amuzant.
- E amuzant! - Ba nu e!
N-ai simțul umorului!
- Nu vreau... - Ce faceți?
- Salut, amice! - Unde ți-e ghiozdanul?
- Ia-l și du-te în mașină! - Nu.
- Mergem undeva? - Stăm la mătușa Kitty.
Tu să stai la mătușa Kitty! Băieții nu mi-i iei!
Sunt ai mei. Îmi duc moștenirea mai departe și n-o să...
- Termină, tată! Faci mai rău. - Tocmai asta e problema!
Nu vreau să-ți calce pe urme! Devin alcoolici și mor înainte de vreme!
- Ia-ți ghiozdanul și fugi! - Vreau să stau cu tata.
- Nu mai fi idiot și du-te la mașină! - De ce sunteți răi cu tata?
- Excelentă întrebare, tinere! - Știu că e greu de înțeles.
- Îl iubești pe tata... - E erou!
- Dacă-l mai lingușești mult pe tata... - Charlie!
- Ce? - Nu spune așa!
Oricum n-o să-și amintească mâine. E prea beat!
Fii mai respectuos!
- Tu întâi, tată. - Zău? Ce-o să faci, șmechere?
- Termină! - Mi-ai lovit băiatul!
Termină, Charlie! Spune-i mamei că nici tu nu mergi.
Dacă rămânem amândoi, poate rămâne și ea.
Ai văzut ce mi-a făcut și vrei să rămân?
- Vino cu noi! - Tata are nevoie de mine.
Alo!
Apel eșuat Fără semnal
HANUL ODIHNĂ PLĂCUTĂ
Programul Calea Sigură
Aruncă levierul!
Amir, sunt Bobby Nash.
Nash?
- Ce naiba cauți aici? - Pe tine.
- Ce s-a întâmplat? - Am fost împușcat.
Stai jos!
Hai, stai jos!
Așa!
Dă-o jos!
Bun!
- Un rest de glonț e încă acolo. - Trebuie să curățăm rana.
Apoi facem un pansament compresiv.
- Infecția se instalează repede. - Știu.
Sunt asistent, îți amintești? Mi-a fost greu să mă tratez singur.
Nu mai e nevoie.
Cei doi pe care-i căutai au ajuns în zona grupului tău.
O să scape cu bine.
- Spune-mi ce s-a întâmplat. - Se pare că știi.
Îi căutam pe cei doi, verificam clădirile și lăsam provizii.
Am auzit o camionetă oprind, am ieșit și mi-am văzut mașina arzând.
- Presupun că n-ai stat cu mâinile-n sân. - Cu siguranță!
Am ajuns la el înainte să scoată arma... aproape.
L-am rănit grav, dar a reușit să fugă.
Apleacă-te în față!
Rezistă! Așa!
Cel care te-a împușcat n-a ajuns departe. L-am văzut la 1,5 km de aici.
E mort.
Gata! Am făcut tot ce am putut până ajungi la spital.
Să mergem!
Merg singur!
Se pare că nu plecăm nicăieri.
- Ce-avem la cină? Friptură Salisbury? - Pește și cartofi prăjiți.
- Credeam că-ți plac. - Da, dar o să-mi lipsească prăjitura.
Am luat aluat de fursecuri. Cui îi place tarta aia apoasă?
Ești om de treabă! Să mâncăm!
Da, mulțumesc!
A sunat mama.
- Voia să vorbească cu tine. - I-ai spus că muncesc?
Sunase deja la pompierie. I-au spus că ești bolnav.
- De ce i-au spus așa ceva? - Cred că trebuia să fii de serviciu.
La dracu'!
- Nu e luni, nu-i așa? - E marți. Eu le-am zis că ești bolnav.
- Îmi pare rău, puștiule. - Nu-i nimic, tată.
Pleacă în sfârșit.
Îți distrug mașina sau o fură?
O fură.
Ce cauți aici, Nash?
- Ți-am spus că te căutam. - De ce?
- Pasul al nouălea. Îmi îndrept greșeala. - Și ai venit după mine în deșert?
- Da. - Crezi că meriți ceva c-ai venit?
Nu, dar vreau să știi că am înțeles tot ce ai spus.
Mulțumesc! Mă simt remarcat!
Dar întotdeauna mă simt așa. Mai mult fiindcă lumea se holbează.
Știu că nu pot să compensez prin ce spun...
Termină odată! Dă-mi voie să fiu direct, căpitane.
Nu vreau nimic de la tine.
Crezi că am venit la întâlnire ca să te critic.
Nu de asta am venit. Te-am studiat.
Voiam să înțeleg cum un om vinovat de atâta pierdere
și suferință poate să meargă mai departe.
Al naibii de ușor, se pare.
- Nu-i adevărat. - Nu? Și eu am auzit ce-ai spus, Bobby.
Spuneai că ești binecuvântat.
De asta m-am ridicat și am vorbit. Am simțit că e nevoie de răspuns!
- Înțeleg. - Bine. Acum să înțelegi asta.
Poți să-ți păstrezi reparațiile.
Nu ți le-am cerut și n-au nicio însemnătate pentru mine.
La vreo 12 km spre vest e un drum de serviciu.
Cartelurile nu-l folosesc, ci localnicii.
La vreo 3 km e autostrada.
Dacă ajungi acolo, cineva o să te ia în mașină.
- Și ce să fac? Să te las aici? - Nu tu l-ai omorât pe bărbat, ci eu.
- N-ai avut încotro. - N-am zis c-am avut!
Bine.
Trebuie să te ridici și să plecăm!
Să fiu sincer...
nu cred că pot.
Infecția începe să se instaleze.
Mă lași să te ajut?
Nu știu ce e mai rău.
Să mor aici la umbră sau să te las să mă salvezi.
Având în vedere care-i situația, e foarte posibil să eșuez.
Încerci să-mi ridici moralul.
Haide!
Să mergem!
- 911. Ce urgență aveți? - Arde în bucătărie!
O clipă. Trimit pompierii. Cum te numești și de unde suni?
Sunt Bobby Nash, stau pe calea Kent, nr. 112.
Ai zis Nash?
- Tată, trezește-te! - Stai să încerc și eu.
Funcționează de obicei.
Phil, ce cauți aici?
Cineva voia să facă fursecuri pe grătar.
- Îmi pare rău. - Vă trebuie aragaz nou.
Restul se rezolvă cu vopsea și muncă.
- Curăț eu, promit. - Să fii sigur!
- Nu-i vina lui că n-ai extinctor aici. - Nu, e a mă-sii!
Nu i-a plăcut la vedere, l-am dus în verandă.
Se alege cu bucătărie nouă. Sigur se întoarce acasă!
Ați terminat?
Da, am terminat!
Pot să-l refac.
Știi ce se întâmplă când suni la 911?
Se înregistrează! Cum crezi că o să dea?
- Îmi pare rău. - Dacă mă concediază, vina e a ta!
Nu vreau să te văd! Trebuia să fi plecat cu maică-ta!
- Ridică-te! - Gata, nu mai pot.
Ba poți! Hai! Cred că văd un drum în față.
- Ai zis așa și cu trei kilometri în urmă. - Trebuie să te ridici și să mergem!
Știi la fel de bine ca mine că fiecare pas răspândește infecția în organism.
Ridică-te!
Haide!
Așa!
Să mergem!
Ți-am zis că e drum. Să mergem!
E în ordine. Alo!
Oprește! Hai că oprește.
- Ce naiba căutați aici? - Ne-am cam rătăcit.
Așa aș zice.
Sunteți voluntari pentru acțiuni umanitare? Cam asta avem aici.
Cartel, imigranți și voluntari.
Și câțiva bătrâni fermieri căpoși ca mine. Mi se spune Herman.
Eu sunt Bobby, el e Amir și exact asta suntem: voluntari.
Nu stau departe.
Am linie fixă și radio ca să-l chemăm pe șerif dacă e nevoie.
- Orice ne scapă de deșert. - Urcați!
Am niște sticle cu apă pe-acolo. Serviți-vă!
Poftim! Îți mulțumim! Am avut o zi grea.
- De unde ziceați că veniți? - N-am zis.
- Autostrada 9. Știi restaurantul vechi? - E mult de mers.
- Mulți de pe-aici au mers și mai mult. - Da, dar n-aveau un glonț în ei.
- Bănuiesc c-ai fost împușcat, prietene. - Să-l vezi pe celălalt!
Ești cu fiul dumitale?
Nu, e nepotul meu...
ridică un zmeu
...Miguel.
E tot ce am pe lume.
Tatăl lui, băiatul meu, a murit acum vreo cinci ani.
- Îmi pare rău să aud. - Droguri...
Nu doar oamenii traversează granița.
Când ați mâncat ultima dată?
Suntem așteptați acasă la el.
- Vorbești spaniolă? - O înțeleg.
Nu înțeleg de ce faci afaceri cu ei când otrava lor ți-a omorât băiatul.
- Băiatul meu a ales singur. - La fel și nepotul.
- Toți alegem. - Oprește!
Bobby!
- Deschide! Haide! - Pleacă!
Haide...
Îmi pare rău. Știu că a fost un accident.
Nu fi așa de dur cu bătrânul tău.
Nu se poate să fii și tu supărat pe mine!
Bobby?
Băiete, noi doi...
Ți-am găsit albumul!
Putem să-l refacem.
O să fie foarte ușor de refăcut...
Amir!
Alo! Amir!
Te scot de aici.
Hai! Rezistă!
Rezistă!
Gata, gata...
Bun!
Pornim, Amir!
Tată?
Tată!
Tată, trezește-te!
Trezește-te, tată! Te rog! Am nevoie de tine!
Te rog, tată! Trezește-te!
E în ordine, căpitane.
Avem noi grijă de voi. Noi toți.
- Poftim, căpitane! - Mulțumesc!
Nu rămâi peste noapte? Lasă doctorii să te îngrijească!
O să-mi prescrie lichide, antiinflamatoare și antihistaminice dacă mă mănâncă pielea.
Le iau și singur.
- Cică doctorii sunt cei mai răi pacienți. - Nu-i cunoașteți pe pompieri!
Bobby!
- Ce bine că ești teafăr! - Ți-am spus la telefon.
- Trebuia să văd cu ochii mei. - Înțeleg.
Fernanda, ea e Athena, soția mea. E polițistă.
Tu l-ai găsit!
Nu cred că găsesc cuvintele potrivite ca să-ți mulțumesc.
Nu doar eu.
Cei pe care Amir i-a salvat de traficanți au insistat să-l căutăm.
- Eu doar i-am însoțit. - Și a știut unde să caute.
Am văzut sângele la restaurant și am știut că ați traversat drumul.
După ce am găsit camioneta, la scurt timp v-am găsit.
Am văzut ce mai rămăsese din camionetă. Nu pot să cred că ați scăpat toți!
Herman...
Nu ți-au spus polițiștii? L-au găsit după ce v-am găsit pe voi.
Are câteva coaste și un umăr fracturate.
- Aici nu l-au adus. - L-au dus cu elicopterul la alt spital.
- Secția e păzită. - E reținut de poliție?
E dispus să dea multe informații despre cartel.
- El e? - Da.
Scuzați-mă.
Credeam că te-ai întors acasă cu frumoasa ta soție.
Am vrut să aflu ce faci mai întâi.
Ți-ai reparat greșeala, Nash. Mi-ai salvat viața.
- Poți să pleci. - Nu merge chiar așa.
Doar n-o să vii aici până o să te iert, fiindcă asta...
Nu mă aștept să mă ierți. Nu de asta te-am căutat.
Voiam să știi că n-am plecat pur și simplu după incendiu.
Îl port cu mine tot timpul.
Știu că nu pot să fac nimic ca să compensez pagubele făcute ție
și celorlalte familii.
Nu pot să-ți aduc înapoi soția și să-ți iau durerea,
pot doar să-ți spun că mă gândesc la ei zilnic.
Ayana Casey, 34 de ani, singurul copil al Marthei și al lui Jamal Harris,
iubită soție a lui Amir Casey.
A 57-a persoană moartă în incendiul acela din cauza mea!
- Chiar crezi că meriți a doua șansă? - Nu.
Ar fi trebuit să mor și eu atunci.
Sau de fiecare dată când am încercat să corectez greșeala. Dar trăiesc încă.
Nu pot să repar nimic, așa că încerc măcar să nu înrăutățesc ceva.
Înainte eram vânzător de mașini.
După noaptea aceea am simțit că trebuie să fac altceva, ceva mai mult.
- Să mulțumești pentru șansă. - Să fac ce n-am putut atunci.
Ori de câte ori trec prin poarta spitalului
încerc să-mi salvez soția.
Și nu pot să nu mă întreb pe cine încerci să salvezi tu, căpitane.
Am vorbit cu mama ta. Vine încoace, dar durează un pic.
- Vii cu noi la pompierie? - Nu, stau aici.
- Vrei să stea cineva cu tine? - Nu.
Îmi pare foarte rău!
Subtitrarea: Diana Laită