Jeg er vild med det, Janice sagde om taknemmelighed.
Det er det, der hjælper mig med at holde ud.
Og jeg har meget at være taknemmelig for.
I dag har jeg en smuk kone og partner.
En familie, der elsker mig, og et job, der giver mig et formål.
Og alle jer.
Jeg føler stadig, at jeg ikke fortjener det,
men jeg bliver bedre til at omfavne det gode og slippe fortiden og frygten.
Det er jeg taknemmelig for. Tak, fordi I kom og delte jeres historier.
Det var det for i aften.
Medmindre andre har brug for at dele noget?
Det har jeg.
Dejligt.
- Jeg hedder Amir. - Hej, Amir.
Jeg burde ikke være her.
Men det er jeg.
For ti år siden døde jeg næsten i en lejlighedsbrand i Minnesota.
Det ville jeg til tider ønske.
Den kostede 148 andre mennesker livet,
inklusive dem, jeg skulle dele mit liv med.
Jeg burde ikke engang være nået på hospitalet.
Så nu er jeg alene.
Og ham, der antændte branden, han slap godt fra det.
Så jeg måtte træffe et valg.
Jeg kunne enten pleje min vrede og bitterhed,
eller pleje andre.
Lindre deres smerte for at lindre min. Så det gjorde jeg, og det virkede.
Det virkede længe, men livet er skånselsløst.
Lige når man tror, at man har styr på det,
og at man er på rette vej, så sker der noget.
Noget så simpelt som at se et ansigt, og så pludselig...
blusser alt, hvad man har kæmpet med,
tabet, elendigheden, frygten, vreden...
op igen, indtil det overtager hele ens væsen igen.
Som en brand.
Som brandfolk ved vi, at når klokken ringer, så gælder det.
Så rykker vi ud.
Men kaptajn Nash behøver ikke at høre klokken, før han går i aktion.
Han gør det endda, når han har fri.
Og derfor hædrer vi dig nu med vores medalje for mod
som anerkendelse af dit mod og dedikation, både i uniformen og i fritiden.
Flot klaret.
Hold da op. Tak.
Når man fortæller folk, at ens job er at løbe ind i brændende bygninger,
ser folk på en, som om man er skør. Og det er vi nok også.
Men det, vi ved, som andre ikke ved, er,
at et liv med konsekvenser, et liv i tjeneste, er et privilegium.
Så jeg vil skatte denne medalje,
men jeg vil skatte morgendagen endnu mere, for der tager jeg på arbejde igen. Tak.
Mange tak.
Skål!
Hvis du bliver mere modig, løber du tør for plads.
Hørte du det, viceberedskabschef?
Min mand skal vist have lønforhøjelse og et større hus.
Derfor giftede jeg mig med hende.
- Hvor meget har du drukket, Tim? - Og derfor bliver vi skilt.
Må jeg tage over til Jody?
Kunne du ikke have spurgt, før du tog jakke på?
- Du ruller ikke øjne ad din mor, vel? - Det er fint. Men vent lidt.
Din yngste søn vil give dig noget.
- Ja? - Bobby!
- Hvad? - Værsgo, far.
Til mig?
Hvad er det?
MIN FAR, HELTEN
Det er... Hold da op, Bobby.
Du må have knoklet med den.
Han har været på biblioteket og brugt deres kopimaskine.
Alle dem, du har reddet, er der.
Tak, knægt.
- Kan du lave en til mig, Bobby? - Det kan klares med en serviet.
- Må jeg gå nu? - Var du ikke gået?
- Hold da op. - Charlie!
- Helt ærligt. - Hey.
Vil du række mig det glas, Bobby? Tak.
Ved du hvad? Gør det bare. Du har fortjent det.
Sig det ikke til mor.
Okay!
Hvad har du gjort?
- Det... - Kom, skat.
- Familien. Den er det eneste vigtige. - Ja.
- Guacamolen er færdig. - Pressede du citron over den?
- Hvorfor? - For at forhindre, at den bliver brun.
- Det kræver syre. - Er det rigtigt?
Hvorfor laver han guacamole?
Så du kan koncentrere dig om din lædersål der.
- Jaså. - Skud affyret.
Der har vi ham. Lige til tiden.
Hej, Bobby.
Hej, May. Jeg ventede ikke at se dig.
- Hvad er anledningen? - Jeg har ikke set jer længe.
Hun løb tør for mad.
- Nå, sæt jer ned. - Tortillaer først.
- Ja. - Nemlig.
- Hvor er det dejligt at være samlet. - Værsgo.
- Vækkede jeg dig? - Hemmelige Google-søgninger kl. 4.00?
Flot par. Kender du dem?
Jeg dræbte hende.
Branden i lejlighedsbygningen?
Offer nummer 57. Hun nåede slet ikke på hospitalet.
- Det fortalte hendes mand. - Hvornår?
I går.
Han...
Han dukkede op til mit AA-møde.
Hvor kom han fra? Altså, hvordan fandt han dig?
Guddommelig indgriben?
Jeg afleverede Catherine Morris' datter på hospitalet.
Han arbejder på brandsårsafdelingen.
Sagde han ikke noget der? Indikerede han ikke, at han genkendte dig?
- Nej. - Hvad lavede han til dit AA-møde?
- Var det et tilfælde? - Nej. Han havde et formål.
Han ville dele sin sorg og smerte og vise mig, hvad jeg havde gjort.
- Hvad sagde du til ham? - Ingenting.
Han talte om, hvad der var overgået ham,
hvad jeg gjorde mod ham, og så frøs jeg bare.
Jeg var som limet til stolen, og da jeg kom til mig selv, var han gået.
Det er nok for det bedste.
Han fik sagt det, han havde brug for, og måske er det nok.
Det tror jeg ikke.
Når jeg tænker på den nat, tæller jeg altid antallet af lig. De døde.
Men jeg har aldrig talt de overlevende. De efterladte.
Du kæmper med din egen sorg.
Trin ni...
"Gå direkte til disse mennesker og gør det godt igen, hvor det er muligt."
Jeg må gøre det godt igen.
Jeg er ikke patient. Jeg er kaptajn i brandvæsenet.
Jeg vil bare i kontakt med ham.
Nej, jeg forstår. Jeg udfylder en anmodning. Tak.
Kaptajn Nash? Godt at se dig. Besøger du en patient?
Hej, Camilla. Jeg prøvede faktisk at besøge en af dine kolleger.
- Arbejder du på brandsårsafdelingen? - Intensiv. Vi får en patient herop.
- Vores afdelinger lapper over. - Så kender du måske Amir?
Ja da. Han er fantastisk. Bare han var her på fuldtid.
Ja, han er. Han er lige kommet, og nu er han væk igen.
- Sådan er det med kørende sygeplejersker. - Ja.
Jeg ville fange ham, men jeg kom for sent.
Jeg troede, at bureauet ville sætte mig i kontakt med ham.
De har travlt. Alle panikker over manglen på sygeplejersker.
De er nok sure på Amir over, at han tager en måned fri.
- Alle har brug for ferie. - Det lyder ikke som en ferie.
Jacumba?
- Hvad er der der? - En flygtningelejr.
Amir er der et par uger om året med en gruppe, der står for mad og lægehjælp.
Er han der?
Du vil råde bod, og det forstår jeg, men det kan vente, til han kommer tilbage.
Der er gået over ti år. Han har ventet længe nok.
Jeg ringer fra bilen. Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Men du er ikke den samme som for ti år siden.
- Det betyder nok ikke noget for ham. - Det skal betyde noget for dig.
Jeg elsker dig.
Den sikre sti
Har du forsyninger med?
Nej, jeg leder efter Amir Casey. Han er frivillig.
- Hvem spørger? - Jeg hedder Bobby.
Er du betjent? Du ligner en betjent.
Nej, jeg er brandmand, men jeg er her ikke i officielt øjemed.
- Hvad vil du Amir? - Det er privat. Jeg vil bare tale med ham.
Han var her for to timer siden, da han kom med den sidste gruppe.
Det var hans tredje tur.
- Hvornår kommer han tilbage? - Pas.
Nogen fortalte ham om en gravid kvinde og hendes mand. Han vil finde dem.
- Okay. - Hjælp!
- Hvor fandt du dem? - Ved markør 12.
- Er Amir ikke med dig? - Nej. Og han er heller ikke på radioen.
Spørg, om hun har veer.
Nej, men hun er svimmel, og barnet sparker.
Godt. Hun har en stærk puls, men hun er dehydreret. Kan hun få drop?
Det har vi ikke, men vi har en shuttle til en lokal klinik.
Så gør vi det. Imens skal hun have vand.
Mange tak. Værsgo.
Jeg undersøger ham.
Du har ikke været ude i solen hele dagen.
Nej, du har det ikke godt. Må jeg se på det der? Okay? Godt.
De tvang hende til at gå alene, så han sprang ud af en kørende bil.
Det er flot gjort, Luis, men det sår er betændt.
- Det skal renses. - Vi har brintoverilte.
Det kan skade vævet. Må jeg få en vand mere i stedet?
Sådan.
Godt.
Jeg har brug for gaze og tape.
- Sprang han ned fra en smuglertruck? - Ja.
De lover at føre folk over grænsen, men holder det ikke.
- Stiger prisen? - Ja.
Smuglerne er med i kartellet. De fordobler eller tredobler prisen.
Hvis folk ikke kan betale, tvinger de dem til at gå som straf.
Og kommer tilbage og truer dem.
- Medmindre I finder dem først. - Du er hurtig.
Smuglerne må elske jer.
Både de lokale gårdejere og kartellet hader os.
Den sidste.
Luis, hold dig vågen. Vi skal have dig ned fra trucken.
Han er tæt på en blodforgiftning. Hvis det går i blodet, ender det skidt.
- Hvordan kommer den shuttle? - Om ti minutter.
Få dem til at skynde sig. Og får ham ud af solen. Også hende.
Kender du Amirs rute?
Ja, men du er godt skør, hvis du tager derud alene.
- Og jeg kan ikke sende nogen med. - Amir er derude alene.
Han kender terrænet. Og er småskør.
- Jeg skriver en rutevejledning. - Tak.
Den er 8.00 på en søndag, og du allerede plørefuld.
- Det er en reparationsbajer. - Og derfor rejser vi.
- Gå ikke derind. - Hold da op, Ann.
Det er flere uger siden. Og det var én drink.
Da jeg var i hans alder, stjal jeg letøl fra butikkerne.
Det er da ikke morsomt.
- Det er sjovt! - Nej!
Du har ingen humor!
- Hvad sker der? - Hej, makker.
- Din skoletaske, Bobby. - Hej.
- Find den, og sæt dig i bilen. - Nej.
- Skal vi ud at køre? - Vi skal bo hos moster Kitty.
Nej. Du kan bo hos moster Kitty. Du tager ikke mine drenge.
For de er mine. De er mit eftermæle, og du skal ikke...
- Far, stop. Det hjælper ikke. - Det er netop problemet.
De skal ikke følge i dine fodspor til flasken og for tidligt i graven.
- Bobby, ud i bilen. - Jeg vil blive hos far.
- Bobby, vær nu ikke dum. - Hvorfor er du altid så led ved far?
- Godt spørgsmål, unge mand. - Det er også svært at forstå.
- Du elsker din far... - Han er en helt.
- Hvis du fedter mere for far... - Charlie!
- Hvad? - Stop.
Han vil ikke kunne huske det i morgen. Han er for fuld.
Vis lidt respekt.
- Du kan starte, far. - Ja?
- Hvad vil du gøre? - Tim!
- Stop! - Du slår ikke min søn!
Charlie, stop. Sig til mor, at du heller ikke vil med.
Hvis vi begge bliver, gør hun måske også.
Du så, hvad han gjorde. Skulle jeg så stadig blive?
Tag med os.
Far har brug for mig.
Hej.
Ingen dækning
Den Sikre Sti
Smid dækjernet.
Amir, det er Bobby Nash.
Nash?
- Hvad fanden laver du her? - Leder efter dig.
- Hvad skete der? - Jeg blev skudt.
Sæt dig ned.
Sæt dig.
Godt.
Den skal af.
Sådan.
Kuglen sidder derinde.
Vi er nødt til at rense såret og lave en trykforbinding som det første.
- Man får hurtigere infektioner herude. - Ja.
Jeg er jo lægefagligt uddannet. Jeg kan bare ikke gøre det selv.
Det behøver du heller ikke.
Det par, du ledte efter, er hjemme i lejren nu.
De klarer den.
Hvad skete der?
Du ved da, hvad der skete. Jeg ledte efter det par.
Jeg tjekkede i bygninger og efterlod forsyninger, da jeg hørte en truck.
Jeg gik udenfor og så min bil blive brandbombet.
- Det reagerede du nok på. - Det kan jeg love dig.
Jeg nåede hen til ham, før han trak sin pistol. Næsten.
Jeg fik ram på ham, men han kunne faktisk køre væk.
Læn dig forover.
Hold ud. Sådan.
Ham, der skød dig, nåede ikke ret langt. Jeg så ham 1,5 km herfra.
Han er død.
Nå. Bedre bliver det ikke, før vi kan få dig på hospitalet.
Kom.
Jeg kan selv.
Vi skal ingen steder.
Hvad er der til aftensmad? Salisbury steak?
Fish and chips.
Kan du ikke lide fish and chips?
Jo, men jeg kommer til at savne den brownie.
Jeg har købt kagedej. Ingen kan lide den vandede tærte.
Du er simpelthen så god. Lad os spise.
- Ja. Tak skal du have. - Mor ringede.
- Hun ville tale med dig. - Sagde du, at jeg var på arbejde?
Hun havde allerede ringet til stationen. De sagde, at du var syg.
- Hvorfor sagde de det? - Du skulle nok have været på vagt.
Pis også.
- Det er ikke mandag, vel? - Tirsdag. Jeg sagde, at du var syg.
- Undskyld, knægt. - Det er okay, far.
Nu kører de endelig.
Brandbomber de din bil, eller stjæler de den?
Stjæler den.
Hvad laver du herude, Nash?
- Jeg leder jo efter dig. - Hvorfor?
Det niende trin. Jeg skal råde bod over for dig.
Så du fulgte efter mig ud i ørkenen. Skulle du da få point for det?
Nej. Men du skulle vide, at jeg hørte alt, hvad du sagde.
Tak. Jeg føler mig set.
Men det gør jeg jo altid, for folk stirrer altid på mig.
Jeg kan ikke sige noget, der gør det godt igen...
Stop! Lad mig være helt ærlig, kaptajn.
Du skylder mig ikke noget.
Du tror, at jeg kom til det møde for at kritisere dig. Det ville jeg ikke.
Jeg så dig an.
Jeg ville forstå, hvordan en, der var ansvarlig for så meget tab
og smerte, kunne fortsætte.
Men det klarer du vist let.
Det passer ikke.
Ikke det? Jeg hørte også alt, hvad du sagde, Bobby.
Du talte om at være velsignet.
Derfor rejste jeg mig. Jeg følte, at det krævede en reaktion.
- Det forstår jeg. - Godt. Og forstå så det her:
Gem din bod. Jeg har ikke bedt om den.
Den betyder ikke en skid for mig.
Der er en tilkørselsvej 12 km mod vest.
Kartellerne bruger den ikke, men det gør de lokale.
Efter cirka 3 km når du til landevejen.
Hvis du når så langt, skal du nok blive samlet op.
- Skal jeg bare efterlade dig? - Du dræbte ikke manden. Det gjorde jeg.
- Du havde intet valg. - Det sagde jeg heller ikke.
Okay.
- Rejs dig, så går vi. - Helt ærligt...
Det kan jeg nok ikke.
Infektionen er allerede ved at få fat.
Må jeg så hjælpe dig op?
Hvad er værst? At dø herude i skyggen eller lade dig redde mig?
Der er ret stor risiko for, at det mislykkes for mig.
Du prøver bare at muntre mig op.
Kom.
Så går vi.
-Alarmcentralen. - Der er brand i køkkenet!
Jeg kontakter brandvæsenet. Hvad hedder du, og hvor ringer du fra?
-Bobby Nash. Jeg bor på Kent Road 112. - Sagde du Nash?
- Far! Far, vågn op! - Lad mig prøve.
Det plejer at virke.
Phil, hvad laver du her?
Nogen prøvede at lave småkager under grillen.
- Undskyld, far. - Du får brug for et nyt komfur.
Resten er bare maling og knofedt.
- Jeg rydder op. - Det kan du bande på.
Det er ikke knægtens skyld, at her ikke er en brandslukker.
Nej, det er hans mors skyld.
Hun ville ikke se på den, så den står på verandaen.
Hun får altså et nyt køkken. Så kommer hun nok tilbage.
Er I færdige?
Ja, vi er færdige.
Jeg kan reparere den.
Ved du, hvad der sker, når du ringer til alarmcentralen?
De registrerer opkaldet. Hvordan vil det ikke se ud?
- Undskyld. - Hvis jeg bliver fyret, er det din skyld.
Jeg vil slet ikke se på dig lige nu. Du skulle være taget med din mor.
Rejs dig op.
- Jeg kan ikke mere. - Jo.
- Jeg kan se vejen længere fremme. - Det sagde du også for 3 km siden.
Du skal op. Vi skal være i bevægelse.
Du ved lige så vel som jeg, at for hvert skridt jeg tager,
bliver infektionen sendt yderligere rundt i min krop.
Op.
Kom så. Godt.
Kom så.
Jeg sagde jo, at der var en vej.
Kom så.
Du kan godt.
Hey! Stop!
Stop! Kom så, han stopper.
- Hvad fanden laver I herude? - Vi er faret vild.
Det må man sige. Er I nødhjælpsarbejdere?
Andet er der ikke herude. Kartellet, migranter og nødhjælpsarbejdere.
Og et par stædige landmænd som mig. Jeg bliver kaldt Herman.
Jeg hedder Bobby, og det er Amir. Vi er nødhjælpsarbejdere.
Hør her. Jeg bor ikke så langt herfra.
Jeg har fastnettelefon og kortbølgeradio, så jeg kan få fat i sheriffen.
- Lyder godt. Bare vi kommer ud af ørkenen. - Godt. Hop ind.
- Der står vand på gulvet. Bare tag. - Tak.
Værsgo. Mange tak. Det har været en lang dag.
Hvor sagde I, at I kom fra? - Det sagde vi ikke.
Landevej 9. Ved den gamle diner.
- Det er noget af en gåtur. - Mange herude har gået længere end det.
Ja, men de er ikke blevet skudt.
- Jeg gætter på, at du er blevet skudt. - Du skulle have set ham den anden.
Er det dig og din søn?
Nej, han er mit barnebarn, Miguel.
Han er hele min verden.
Hans far, min søn, døde for cirka fem år siden.
- Det gør mig ondt. - Stoffer.
Det er ikke kun mennesker, der krydser grænsen.
Hey, hvornår fik I sidst noget at spise?
De venter på os hjemme hos ham.
- Taler du spansk? - Jeg forstår det.
Men jeg forstår ikke, hvorfor du arbejder sammen med dem, der dræbte din søn.
- Min søn valgte selv. - Ligesom dit barnebarn.
- Alle har et valg. - Stop trucken.
Bobby!
- Bobby, luk op. Kom nu. - Gå væk!
Kom nu.
Det må du undskylde. Jeg ved godt, at det var en uheld.
Giv... Giv din far en chance. Ikke?
Kom nu. Du må ikke også være vred på mig.
Bobby?
Dig og mig, knægt.
Bobby, jeg fandt din bog.
Vi kan reparere den.
Den bliver nem at... Den bliver nem at fikse.
Amir.
Amir?
Hey. Hey, Amir.
Jeg får dig ud herfra.
Kom. Bare hold ud.
Hold ud.
Okay. Øjeblik.
Sådan.
Nå, Amir.
Far?
Far, vågn op! Vågn op!
Far, vågn op!
Kom nu! Jeg har brug for dig. Vågn nu op!
Kom nu, far. Vågn op!
Det er okay, kaptajn Nash.
Vi har jer. Vi er her alle sammen.
- Værsgo, Cap. - Tak.
Bør du ikke blive? Lad lægerne tage sig af dig.
Lægerne vil give væske, antiinflammatorisk medicin
og antihistamin. Det kan jeg alt sammen selv.
- Læger er ellers de værste patienter. - Men jeg er brandmand.
Bobby!
- Gudskelov, at du er okay. - Det sagde jeg jo i telefonen.
- Jeg ville se det selv. - Fint nok.
Fernanda, min kone, Athena. Og hun er betjent.
Det var dig, der fandt ham. Jeg kan slet ikke takke dig nok.
Jeg var ikke alene. Dem, som Amir reddede, insisterede på at finde ham.
- Jeg tog bare med. - Og regnede ud, hvor du kunne finde os.
Vi så blodet på dineren og regnede med, at I ville bruge tilkørselsvejen.
Da vi fandt trucken, fandt vi jer hurtigt.
Jeg så dem bugsere resterne af den. Utroligt, at ingen blev dræbt.
- Jo, Herman. - Fortalte politiet dig ikke det?
De fandt Herman, kort efter vi fandt dig. Brækkede ribben og en skulder, men i live.
- Jeg så ham ikke. - Han blev fløjet til et andet hospital.
- Et med en sikret afdeling. - Er han i varetægt?
Han ved meget om kartellet, som han vil fortælle politiet.
- Er det ham? - Ja.
Giv mig et øjeblik.
Jeg troede, du var smuttet. Hjem til din kønne kone.
Jeg ville se til dig først.
Du fik rådet bod, Nash. Du reddede mit liv.
- Du kan godt tage hjem. - Sådan fungerer det ikke.
Sig ikke, at du kommer igen, indtil jeg tilgiver dig, for det vil ikke...
Jeg forventer ikke tilgivelse. Det var ikke derfor, jeg ledte efter dig.
Du skulle vide, at jeg ikke bare glemte branden.
Jeg har båret den i mig hver dag og nat siden.
Og jeg kan intet gøre, der kan gøre skaden mod dig og andre ugjort.
Jeg kan ikke give dig din kone tilbage. Jeg kan ikke fjerne smerten.
Jeg kan kun sige, at jeg tænker på dem hver dag.
Ayana Casey, 34 år gammel, enebarn af Martha og Jamal Harris.
Amir Caseys elskede kone.
Den 57. person, der døde i den brand på grund af mig.
Synes du, at du fortjener en chance til?
Nej. Jeg skulle være død i den brand den nat.
Eller alle andre nætter, hvor jeg prøvede at rette op på det. Men jeg er her endnu.
Jeg kan ikke gøre noget bedre, så jeg lever for ikke at gøre noget værre.
Jeg solgte biler tidligere.
Efter den nat følte jeg, at jeg burde gøre noget andet. Noget mere.
- For at gengælde chancen. - For at gøre det, jeg ikke kunne den nat.
Hver gang jeg går ind på hospitalet, prøver jeg bare at redde min kone.
Og jeg spekulerer på,
hvem det er, du har prøvet at redde, kaptajn?
Jeg talte med din mor. Hun er på vej. Men det varer lidt.
- Vil du med på brandstationen? - Nej, ellers tak.
- Skal vi blive hos dig, indtil hun kommer? - Nej.
Det gør mig ondt.
Tekster af: Mille Dyre Egegaard