Moc se mi líbilo, jak Janice mluvila o vděčnosti.
Mám to taky tak.
Vděčnost mi pomáhá vytrvat.
Mám spousty důvodů, proč být vděčný.
Procházím dnes životem s krásnou manželkou a partnerkou...
rodinou, která mě má ráda,
a prací, která mě naplňuje.
A mám vás.
Pořád mám pocit, že si nic z toho nezasloužím,
ale stále lépe se mi daří přijímat vše dobré
a nechávat minulost i strachy za sebou.
A za to jsem vděčný.
Děkuju všem, že jste se přišli podělit.
Tím asi pro dnešek skončíme.
Pokud tedy někdo nepotřebuje nutně sdílet.
Já bych rád něco sdílel.
Výborně.
Jmenuju se Amir.
Ahoj, Amire.
A neměl jsem tu být.
Ale jsem.
Před deseti lety
mi málem vzal život požár činžovního domu v Minnesotě.
Byly doby, kdy jsem si přál, aby vzal. Jako 148 dalším lidem
včetně té, s níž jsem měl strávit život.
Nevydržela ani do nemocnice.
A tak jsem teď sám.
A ten, kdo oheň zavinil, prostě odešel.
Takže jsem si mohl vybrat.
Buď si budu hýčkat hněv a zášť,
nebo budu pečovat o jiné.
Tišit jejich utrpení a tím i své.
Udělal jsem to a fungovalo to.
Fungovalo to dlouho.
Ale život je nevyzpytatelný.
Už si myslíte, že máte všechno pod kontrolou,
že jste na správné cestě,
a něco se stane.
Něco tak prostého jako zahlédnout něčí tvář.
A v tom okamžiku se vše, s čím jste se potýkali,
ztráta, utrpení, strach, hněv
rozpoutá znovu a celého vás pohltí.
Jako oheň.
Záchranáři L. A.
Jako hasiči víme, že když zazní zvon, volá nás povinnost.
A my odpovídáme.
Ale kapitán Nash
nepotřebuje slyšet zvon, aby jednal.
A zřejmě to rád dělá i ve svém volném čase.
Proto vám udělujeme Cenu za odvahu jako uznání vaší statečnosti a obětavosti
v uniformě i bez ní.
Dobrá práce.
Páni. Děkuju.
Když lidem říkáte,
že si vyděláváte běháním do hořících budov,
koukají na vás jako na blázna, což asi jsme.
My však víme, že žít důsledný život, život ve službě,
je privilegium.
Takže ano, budu si toho vážit,
ale zítřka si vážím víc, protože se vrátím do práce.
Děkuji vám všem.
Děkujeme moc.
Tak tak!
Pozor.
Ještě trochu odvážnější a dojde ti místo.
- No jo. - Slyšel jste, zástupce náčelníka?
Je čas manželovi přidat, aby mohl koupit větší dům.
Teď víte, proč jsem si ji vzal.
Kolikátá to je, Time?
A teď víte, proč se rozvedu.
Můžu k Jodymu, mami?
Neměl ses zeptat, než sis oblékl bundu?
Nekoulej na matku očima.
To je dobré. Můžeš jít. Za chvilku.
Tvůj nejmladší syn ti chce něco dát.
- Jo? - Bobby.
Co to je?
Tumáš, tati.
Pro mě?
Co to je?
MŮJ TÁTA HRDINA
To je...
To je vážně něco, Bobby.
Dal sis na tom záležet.
Chodil do knihovny a xeroxoval.
Jsou tam všichni, koho jsi zachránil.
Děkuji, synu.
Co udělat něco takovýho mně, Bobby?
Na to by stačil ubrousek.
- Už můžu jít? - Já myslel, že už jsi šel.
Páni.
Charlie.
- No tak. - Hej.
Vem mi tu skleničku, Bobby, jo?
Na. Tak dobrý.
Víš co?
Dej si. Zasloužil sis to. Jen to neříkej mámě.
Teda.
Cos to udělal?
- To... - Pojď, broučku.
Rodina. To jediné důležité, že?
Je to tak.
- Guacamole je hotové. - Vymačkal jsi do něj citrón?
Proč?
Aby nehnědlo.
- To je... - Chce to kyselost.
To jako vážně?
Proč jsme ho nechaly dělat guacamole?
Abyste se mohly soustředit tady na tu nešťastnou situaci se stromovou kůrou.
- Dobrý. - A už se střílí.
Tady je. Právě včas.
Ahoj, Bobby.
Ahoj, May.
Nečekal jsem tě.
- Co tě k nám přivádí? - Už jsem vás dlouho neviděla.
Došlo jí doma jídlo.
Tak se posaďte.
Nejdřív tortilly.
- Ano. - Asi jo.
To je tak hezký, mít celou rodinu pohromadě.
Fajn. Tumáš.
Vzbudil jsem tě?
Tajné googlování ve čtyři ráno?
Pěkný pár.
Znáš je?
Zabil jsem ji.
Ayana Caseyová
Ten požár v nájemním domě?
Byla oběť číslo 57.
Nepřežila ani cestu do nemocnice.
- Řekl mi to její muž. - Kdy?
Včera.
On...
Přišel na schůzku AA.
Odkud se vzal?
Jak tě našel?
Asi boží prozřetelnost.
Vezl jsem do nemocnice dceru Catherine Morrisové.
Byl tam. Dělá na popáleninách.
A v tu chvíli nic neřekl?
Nedal najevo, že tě poznal?
- Asi ne. - Co dělal na schůzce AA?
- Nebyla to jen náhoda? - To ne.
Přišel tam cíleně.
Přišel se podělit o smutek a bolest a chtěl, abych viděl, co jsem udělal.
Co jsi mu řekl?
Nic.
Mluvil o tom, co se mu stalo...
co jsem mu dělal...
a já strnul.
Přišpendlilo mě to k židli a než jsem se vzpamatoval, byl pryč.
Možná je to tak lepší.
Řekl, co říct potřeboval,
a tím to třeba končí.
Myslím, že nekončí.
Když si na ten večer vzpomenu, vždy počítám těla, ztracené životy.
Ale nikdy jsem nepočítal přeživší.
Pozůstalé.
Bojoval jsi s vlastním smutkem.
Devátý krok...
„Proveď nápravu ve všech případech, kdy to situace dovoluje.“
Musím provést nápravu.
Nejsem pacient.
Jsem kapitán hasičů v Los Angeles
a snažím se s tím mužem spojit.
Jo. Ne, chápu.
Vyplním oficiální žádost. Děkuju.
Kapitán Nash?
Ráda vás vidím.
Jdete za pacientem?
Dobrý den, Camilo.
Snažím se navštívit vašeho kolegu.
- Jste na popáleninách? - Pořád na JIPce.
Zrovna sem převážíme pacienta.
Naše oddělení se dost překrývají.
To byste mohla znát Amira.
No jistě.
Mám ho moc ráda. Kéž bychom ho měli na plný úvazek.
Jo, je skvělý.
Jako by sotva přišel, a už je zas pryč.
Já vím. Zdravotníci na cestách.
No jo.
Snažil jsem se ho zastihnout, ale asi jsem ho minul.
Myslel jsem, že mi personální pomůže se s ním spojit.
Neberte to osobně. Jsou zavalení.
Všichni šílí z nedostatku sester.
Asi jsou na něj naštvaní, že na měsíc odjel.
Každý někdy potřebuje dovolenou, ne?
Dovolenou si představuju jinak.
Jacumba?
Co tam je?
Imigrantský tábor.
Prý pár týdnů v roce dělá jako dobrovolník při zásobování a lékařské pomoci.
Takže tam je?
Řekl jsi, že to s ním chceš napravit, a já to chápu.
Ale to určitě počká, než se vrátí.
Je to přes deset let. Čeká už dost dlouho.
Zavolám ti cestou. Miluju tě.
Taky tě miluju.
Ale už nejsi stejný člověk jako před deseti lety.
To je mu, myslím, jedno.
Ale tobě by nemělo.
Miluju tě.
Stezka bezpečí
Máte tam zásoby?
Ne, hledám Amira Caseyho. Je tu jako dobrovolník.
Kdo ho chce?
Jmenuju se Bobby.
Jste policajt?
Vypadáte tak.
Ne, jsem hasič. Ale nejsem tu služebně.
Proč Amira hledáte?
Osobní důvody. Chci s ním mluvit.
Byl tu před dvěma hodinama, kdy přivezl poslední skupinu.
Byla to dnes už jeho třetí cesta.
- Nevíte, kdy se vrátí? - Netuším.
Někdo mu řekl, že je tam někde těhotná žena s manželem,
tak je šel hledat.
- Aha. - Pomozte mi!
- Kdes je našel? - Na obslužný cestě.
- Amira nemáš? - Nevím o něm.
Volal jsem mu vysílačkou.
Zeptáte se jí, jestli nemá stahy?
Bolesti nemá, ale motá se jí hlava a dítě kope.
Tak to je dobrý.
Tep má silný, ale je dehydratovaná.
Máte umělou výživu?
Nejsme ten typ zařízení, ale máme dopravu na místní kliniku.
Tak jí tam odvezme.
A zatím jí dáme vodu, jo?
Děkuju moc. Tumáte.
A teď se podívám na vás.
Nevypadáte, že jste byl celý den na slunci.
Ne. To není dobré.
Co máte tady? Můžu se podívat?
Jo? Dobře.
Nutili ji, aby šla sama. Vyskočil z jedoucího náklaďáku, aby byl s ní.
Líbí se mi tvůj postoj, Luisi, ale rána je infikovaná.
- Musíme ji vyčistit. - Máme tu kysličník.
To může poškodit tkáň. Vodu.
Dáte mi ještě jednu tu lahev?
Tak.
No dobře.
Potřebuju obvaz a izolepu.
Z jakého vozu vyskočil?
- Pašeráckého? - Ano.
Domluví se na přechodu, ale za hranicí domluvu změní.
- Chtějí víc? - Správně.
Vytvořili kartel. Zdvoj- i ztrojnásobují ceny.
Když na to nemají, musejí pěšky.
Pro poučení.
Pak se vrátí a vyhrožují zas.
- Pokud je neseberete dřív vy. - Pálí vám to.
Pašeráci vás musejí milovat.
Mezi kartelem a místními rančery moc přátel nemáme.
Dobře. Poslední.
Je to, Luisi. Zůstaň se mnou.
Pojď dolů z korby.
Je na pokraji sepse.
Jestli se mu infekce dostane do krve, neskončí to dobře.
- Jak daleko je ten odvoz? - Deset minut.
Jestli můžete, řekněte jim, ať s tím pohnou.
Můžete ho dostat ze slunce? A ji taky.
Nevíte, po které z cest Amir jezdí?
Vím. Ale jste blázen, jestli chcete jet sám.
- A nemám koho poslat. - Amir je taky sám.
Zná to tady a je trochu cvok.
Napíšu vám instrukce.
Děkuju.
Je osm ráno v neděli a ty jsi už na mol.
- Jen vyprošťováček. - Proto odjíždíme, Time...
- Já bych tam nechodil. - Bojím se, že...
Pro boha živýho, Ann.
To už je pár týdnů a byl to jeden drink.
Když mně bylo jako jemu,
kradl jsem pivo v sámošce.
Proč to vyprávíš, jako by to byla sranda?
- Protože je! - Není!
Nemáš smysl pro humor!
- Víš co? Ne... - Co se děje?
Ahoj, kámo.
- Kde máš tašku do školy? - Je to kámoš.
- Vem si ji a do auta. - Ne, dobrý.
- Někam jedeme? - Budeme bydlet u tety Kitty.
Ne. Ty si běž k tetě Kitty.
Moje kluky nevezmeš.
Protože ti jsou moji.
Můj odkaz. A ty si je nevezmeš...
Nech toho, tati.
- To nikam nevede. - To je přesně ten problém.
Nechci, aby šli v tvých stopách.
Nejdřív lahev, pak předčasný hrob.
Vem si tašku a jdi do auta.
Chci zůstat s tátou.
Nebuď blbej a jdi do auta.
Proč jste na tátu tak zlý?
Výborná otázka, mladíku.
Chápu, že je to těžké pochopit.
- Miluješ tátu... - Je hrdina.
Strč nos ještě dál tátovi do řiti...
Charlie.
- Co? - Nech toho.
Zítra si to nebude pamatovat.
Je na šrot.
Trochu úcty.
- Nejdřív ty, tati. - Jo?
- Nebo co, chlapáku? - Time!
- Stůj! - Co ho biješ! Je to můj syn!
Charlie, stůj.
Řekni mámě, že ani ty nechceš odejít.
Když zůstaneme oba, zůstane třeba i ona.
Viděls, co mi udělal, a chceš, abych zůstal?
Pojeď s námi.
Táta mě potřebuje.
Hej.
Hovor selhal – Není signál
Stezka bezpečí
Zahoď to železo.
Amire, jsem Bobby Nash.
Nash?
- Co tu sakra děláš? - Hledám tě?
Co se stalo?
Postřelili mě.
Sedni si.
Dělej. Sedni si.
Tak jo.
Sundej to.
Dobře.
Zůstal tam kousek kulky.
Ze všeho nejdřív to musíme vyčistit a dát tlakový obvaz.
- Infekce se tady chytá rychle. - To vím.
Jsem zdravotník, vzpomínáš?
Jen mi to nešlo udělat samotnýmu.
Teď nemusíš.
Ten pár, který jsi tu hledal, se dostal do tábora.
Asi budou v pořádku.
Řekni mi, co se stalo.
Vypadá to, že už to víš.
Přijel jsem hledat ten pár.
Kontroloval jsem budovy, nechával zásoby.
Slyšel jsem zastavovat auto.
Šel jsem ven, viděl jak mi odpálili auto.
K tomu jsi měl asi co říct.
To teda měl.
Šel jsem po něm, než vytáhl pistoli.
Skoro.
I tak jsem mu slušně naložil.
Ale dokázal odjet.
Dobře. Potřebuju, aby ses předklonil.
Vydrž.
Dobrý.
Ten, co tě trefil, se daleko nedostal.
Viděl jsem ho tak dva kiláky odsud.
Je mrtvý.
Dobrý.
Víc udělat nemůžeme, dokud tě nedostaneme do nemocnice.
Jdeme.
Já sám.
Zřejmě nikam nejedeme.
Co je k večeři?
Karbanátky?
Rybí prsty s hranolkama.
Myslel jsem, že je máš rád.
Mám.
Jen mi bude chybět omáčka.
Mám těsto na sušenky.
Vodnatý nákyp nikdo nemá rád.
Ty kluku.
Jsi dobrej.
Jdeme jíst.
Ano. Děkuju.
Volala máma.
Chtěla s tebou mluvit.
Řekls jí, že jsem v práci?
Už předtím volala na stanici.
Řekli jí, že jsi nemocný.
Proč by jí to říkali?
Asi proto, že jsi měl být na směně.
Sakra.
Není pondělí, že ne?
Úterý. Já jim řekl, že jsi nemocný.
Promiň.
To je dobrý, tati.
Tak jo. Konečně jedou.
Auto ti odpálili, nebo ukradli?
Jen ukradli.
Co tady děláš, Nashi?
Jak říkám, hledal jsem tě.
Proč?
Devátý krok.
Dlužím ti nápravu.
A tak jsi za mnou vyrazil do pouště?
- Jo. - Myslíš, že ti to něco vynese?
Ne. Jen chci, abys věděl, že jsem všechno dobře slyšel.
Děkuju.
Cítím pozornost.
Tu ovšem cítím pořád.
Většinou proto, že na mě lidi zírají.
Vím, že to, co se stalo, nenapravím žádnými slovy...
Přestaň.
Aby bylo jasno, kapitáne.
Nic od tebe nepotřebuju.
Vím, že si myslíš, že jsem tě tam přišel vyzvat.
Nepřišel.
Dělal jsem si o tobě obrázek.
Zajímalo mě, jak někdo odpovědný za tolik ztrát...
tolik bolesti...
dokáže žít dál.
Vypadá to, že sakra snadno.
To není pravda.
Ne?
Slyšel jsem vše, cos říkal, Bobby.
Jaké štěstí máš.
Proto jsem vystoupil.
Cítil jsem, že to chce odpověď.
- Chápu. - Dobře.
Něco ti povím.
Nech si svoji nápravu.
Neprosil jsem se tě.
Neznamená pro mě vůbec nic.
Asi třináct kilometrů na západ je cesta.
Kartely ji moc nepoužívají. Místní ano.
Asi tři kilometry za ní je dálnice.
Když se tam dostaneš, někdo tě určitě sveze.
A co mám dělat? Nechat tě tady?
Tys toho chlapa nezabil. To já.
Neměl jsi šanci.
Netvrdím, že měl.
Dobře.
Musíš vstát, musíme jít.
Upřímně...
Asi nemůžu, Nashi.
Infekce už se zakusuje.
Necháš mě, abych ti pomohl?
Ani nevím, co je horší...
umřít tady ve stínu, nebo tě nechat, abys mě zachránil.
Vzhledem k okolnostem je dost možné, že se mi to nepovede.
A teď se mě snažíš rozveselit.
Dělej.
Jdeme.
Tísňová linka, jaký máte problém?
V kuchyni hoří!
Okamžik, prosím. Dávám vědět hasičům.
Jak se jmenuješ a odkud voláš?
Jmenuju se Bobby Nash a bydlím v Kent Road 112.
Říkal jsi Nash?
Tati! Prober se!
Ukaž, zkusím to.
To většinou zabere.
Co tady děláš, Phile?
Zřejmě tu někdo dělal sušenky na grilu.
- Promiň, tati. - Asi to bude chtít nový sporák.
Pak už stačí jen barva a trochu potu.
- Uklidím to. Slibuju. - To si piš, že uklidíš.
Ten kluk nemůže za to, že tu není hasicí přístroj.
Ne, za to může jeho matka.
Nelíbilo se jí, jak vypadá, tak je vzadu na verandě.
Aspoň bude mít novou kuchyň.
To by se mohla vrátit.
Už jste hotoví?
Jo, hotovo.
Já to spravím.
Víš, co se stane, když voláš 911?
Vedou o tom záznamy.
Jak to teď bude vypadat?
Omlouvám se.
Jestli mě vyhodí, můžeš za to ty.
Ani tě teď nechci vidět.
Měl jsi jít s matkou.
Vstávej.
Konec. Už nemůžu.
Můžeš.
Dělej. Asi už vidím cestu.
Tos viděl už před třemi kilometry.
Musíš vstát. Musíš jít.
Víš stejně dobře jako já, že každým krokem
jen posouvám infekci hlouběji do systému.
Vstaň.
Dělej. Dobrý.
Tak jo.
Pojď.
Vidíš? Říkám, že je tu cesta.
Pojď.
Zvládneš to.
Hej!
Zastav!
Stůj!
Pojď. Zastavuje.
Co tady sakra děláte?
Trochu jsme se ztratili.
To vidím. Co jste zač? Humanitární pracovníci?
Nikdo jiný tu není.
Kartel, imigranti, humanitární pracovníci.
A pár tvrdohlavých rančerů mýho typu.
Jsem Herman.
Já jsem Bobby, to je Amir, a to přesně jsme.
Humanitární síly.
Víte co. Bydlím nedaleko.
Mám pevnou linku a vysílačku k šerifovi, když je třeba.
To zní dobře. Cokoli, co nás dostane z pouště.
Tak fajn. Naskočte si.
Mám na podlaze nějakou vodu.
- Poslužte si. - Tak jo.
Na.
Moc děkujeme. Byl to dlouhý den.
Odkud jste říkali, že jdete?
Nic jsme neříkali.
Z devítky. Znáte tu starou jídelnu?
To je kus cesty.
Jo, hodně lidí tady chodí delší cesty.
Jo, ale ti v sobě nemívají kulky.
Řekl bych, že vás postřelili.
No jo. Měl byste vidět toho druhého.
To jste se synem?
Ne. To je vnuk.
běž pouštět draka
Miguel.
Je pro mě vším.
Jeho otec, můj syn, umřel před pěti lety.
To mě mrzí.
Drogy.
Přes hranice nechodí jen lidé.
Hele.
Kdy jste naposledy něco jedli?
Budou na nás u něj čekat.
Mluvíte španělsky?
Rozumím.
Čemu nerozumím, je, proč jste s nimi spřáhnul,
když vám otrávili syna.
Můj syn si vybral sám.
Váš vnuk taky.
- Všichni máme na výběr. - Zastavte.
Bobby.
Bobby, otevři.
No tak.
Jdi pryč!
No tak.
Moc mě to mrzí.
Vím, že to byla nehoda.
Dej mi...
Dej tátovi šanci.
Jo?
No tak. Nemůžu mít proti sobě i tebe.
Bobby?
Synu, ty a já.
Bobby, našel jsem tvou knihu.
Půjde spravit.
Bude to...
Bude fakt snadný to...
Amire. Hej.
Amire.
Hej.
Amire.
Fajn. Vytáhnu tě.
Pojď. Vydrž.
Prostě vydrž.
Dobře. Počkej.
Tak jo.
Tak, Amire.
Tati?
Tati, probuď se.
Probuď se!
Tati, probuď se!
Prosím! Potřebuju tě!
Prosím tě. Probuď se!
Tati, prosím.
Probuď se!
Dobrý, kapitáne Nashi.
Postaráme se o vás.
My všichni.
Nate, kapitáne.
Děkuju.
Neměl byste zůstat přes noc?
Doktoři se o vás postarají.
Doktoři předepíší tekutiny, léky NSAID, abych neotekl,
a antihistamin na svědění.
To všechno mám.
A to prý jsou nejhorší pacienti doktoři.
Kdo tohle říká, nezná hasiče.
Bobby.
- Díkybohu jsi v pořádku. - Jak jsem řekl do telefonu, v pohodě.
Musela jsem se přesvědčit osobně.
Jasně.
Fernando, má žena Athena.
Je policajtka.
Vy jste ho našla.
Asi v tuto chvíli nemám ta správná slova, abych vám poděkovala.
Nebyla jsem to jen já.
Lidé, co Amir zachránil, trvali na tom, že ho půjdou hledat.
- Já se jen svezla. - A přišla na to, jak nás najít.
Viděli jsme krev v jídelně, napadlo nás, že jdete na silnici.
Jak jsme našli auto, měli jsme brzy i vás.
Viděla jsem je odtahovat trosky.
Nechápu, že se nikdo nezabil.
No, Herman...
Policie vám nic neřekla?
Našli ho krátce po tom, co jsme našli vás.
Pár zlomených žeber a rameno, ale žije.
Neviděl jsem, že by ho přivezli.
Letěli s ním jinam.
- S policejním doprovodem. - Je ve vazbě?
Zřejmě má hodně informací o kartelu a je ochoten se podělit.
To je on?
Jo.
Dej mi chvilku.
Myslel jsem, že už budeš dávno doma u svý krásný ženy.
Chtěl jsem nejdřív za tebou.
Odčinil jsi to, Nashi.
Zachránils mi život.
Můžeš jít.
Takhle to nefunguje.
Hlavně neříkej, že se budeš vracet, dokud ti neodpustím,
protože to se nikdy...
Nečekám odpuštění.
Proto jsem za tebou nepřišel.
Chci, abys věděl, že jsem od toho ohně jen tak neodešel.
Nosím ho od té noci pořád s sebou.
A vím, že nijak nevymažu škody, které jsem způsobil tobě
a všem ostatním rodinám.
Nemůžu ti vrátit ženu. Nemůžu tě zbavit bolesti.
Můžu ti jen říct, že na ně myslím každý den.
Ayana Caseyová...
Třicet čtyři let, jediné dítě Marthy a Jamala Harrisových,
milovaná žena Amira Caseyho.
Padesátá sedmá oběť požáru, který jsem způsobil.
Fakt si myslíš, že si tu druhou šanci zasloužíš?
Nemyslím.
Měl jsem zemřít tu noc v ohni.
Nebo některou z jiných nocí, kdy jsem se snažil napravit svou chybu.
Ale pořád tu jsem.
Napravit nic nemůžu,
tak žiju a snažím se aspoň nic nezhoršit.
Prodával jsem předtím auta.
A když jsem přežil tu noc,
cítil jsem, že musím dělat něco jiného, něco víc.
Abys vykoupil svou druhou šanci.
Abych dělal to, co jsem tu noc nedokázal. Kdykoli projdu dveřma nemocnice,
zachraňuju život své ženě.
A nemůžu si pomoct, ale zajímá mě, koho zachraňujete vy, kapitáne.
Mluvil jsem s mámou.
Jede sem. Bude to chvíli trvat.
Chceš jet s náma na stanici?
Ne. Nic mi není.
Nemá tu jeden z nás zůstat, než přijede?
Ne.
Moc mě to mrzí, Bobby.
České titulky: Jiří Zbořil