- Atšauk savo šunis. - Mano šunis?
Aš žinau, kad kiši į spaudą šlykščius straipsnius apie Haną.
O Jėzau Kristau.
- Ar žinai, kiek čia valandų? - Kiek valandų kur, Fredai?
Gal tau paaiškint mobilaus telefono koncepciją?
Aš nežinau, kur tu esi, po galais.
Aš - Milane. Nenoriu prižadinti žmonos.
Kori, aš tau skambinau prieš kelias dienas.
Tie šlykštūs straipsniai,
kurie man atrodo ne šlykštūs, o teisingi,
yra tavo kaltė.
Mano kaltė?
Aš skambinau norėdamas pakalbėti apie bylos panaikinimą.
Tu man neatskambinai, todėl ėmiausi veiksmų pats.
- Ar sunku paskambint verslo partneriams? - Ei, aš tau nieko neskolingas.
Tik nemalk šūdo. Pažadinai mane iš miegų, po galais.
Aš nenoriu pliurpt telefonu su šiknium,
apsimetančiu, jog turi kažkokią galią man.
Tu jos neturi.
Kas žino, kas bus toje sušiktoje knygoje?
Bet vos tik jai pasirodžius,
tie sušikti liberalai ją cituos kaip Bibliją.
Megės Brener balsas bus Dievo balsas. Hana Šionfeld...
- Verčiau užsičiaupk, Fredai. - Ne.
Ne. Tu padarysi tai, ką liepsiu,
o savo geniuko Vudžio komentarus pasilaikysi sau.
Aš atsidūriau taikinyje. Tu į mano kėdę sėdai tam, kad sumokėtum man išeitinę.
Teisuoliams nepatiks faktas, jog sumokėjai man, kad pats taptum CEO.
Mes tarėmės, pameni?
Ar tikrai nori visą likusį gyvenimą spėlioti,
ką tokio svarbaus turėjau pasakyti, kad ateičiau čia?
Kori, jiems reikia tęstinumo, žmogaus, tęsiančio darbus,
kuris nemano, jog reikia viską griaut iki pamatų.
Jiems reikia žmogaus, nesusitepusio Miču.
Jei tai padės tau suprasti, aš - Niksonas, o tu - Fordas.
Tu apvalai mano reputaciją ir išmoki man išeitinę,
o aš įlipu į sraigtasparnį ir išskrendu į saulėlydį.
Tada tu visai tautai paskelbi, kad mūsų šalies košmaras baigėsi.
Tuo viskas pasibaigia.
Tada tampi laisvas daryti ką tinkamas su mano įmone.
Aš pasitrauksiu. Nepasiliksiu ir nežiūrėsiu, kaip dulkini mano žmoną.
Toks buvo susitarimas.
Jei nesilaikysi jo,
Kori, aš neturiu priežasčių tavęs gailėtis, tad sėkmės tau, po velnių.
Labas.
Aš rašiau tau žinutę. Tu neatsakei.
Kiek laiko stovi prie mano durų?
Neatsakysiu,
nes atsakymas gali atsisukti prieš mane.
- Gerai. - Ar galiu užeiti minutėlei?
Taip.
Bliamba. Ar žinai, kaip seniai tiesiog nemūvėjau šortų?
Juk žinai, kad keliuosi 3.30 val. ryto?
Žinau. Kas, jei būčiau koks banglentininkas.
Ar draugautum su manim?
Jei mano pareigose nebūtų žodžių nei „vyriausiasis“, nei „vadovas“?
Kas nutiko?
Aš tiesiog...
Norėjau pamatyti žmogų, kuriam rūpėčiau kaip žmogus.
Tiesiog man šito prireikė.
Gerai.
Taip pat
norėjau pakalbėti apie Haną.
Kas vyksta?
Ta byla dėl mirties dėl darbdavio kaltės.
Labai sudėtingas reikalas ir...
- Taip. - Ir
tai...
Tiesiog lengva pamiršti, jog ji buvo tikras žmogus.
- Tiesa. - Taip.
Ar ji tau pasakojo apie savo praeitį ar šeimą, ar...
Nelabai.
Ji sakė, kad jos mama mirė, kai ji buvo dar visai maža,
ir kad su tėčiu nebuvo artimo ryšio.
Juk nenori išsisukti nuo išmokos jam?
Tikrai ne.
O trečiadienio demokratų partijos debatus tiesiogiai iš Las Vegaso
transliuos tik „UBA“ ir „UABNC“ kanalai.
Įsijunkite anksčiau ir neišjunkite po transliacijos,
jei norite išgirsti Bredlės pateikiamą debatų analizę prieš ir po.
Dėkoju, Aleks.
Šiandien - Valentino diena, visur pilna meilės.
„Jo įmonės finansinės informacijos kompiuteriai
padarys viską, net jums pačiulps?
Įspūdinga.
„Vadinasi, jūs, merginos, neteksite darbo.“
Jėzau.
Ne, ne. Tu dar negirdėjai, kaip Blumbergas Fergę vadina stora boba,
o princesę Aną „lesbiete žirgo galva“.
- Žirgo galva? - Lesbietė.
Plius, jis norėjo uždrausti mums piltis dideles stiklines gėrimų.
- Kaip neamerikietiška. - Viskas. Baigta.
Apie gėrimus aš neklausinėsiu.
Liaukitės.
- Aš to ir nesiūliau. - Ačiū.
- Bet... - Niekas ir nesako.
- Bjauru. - Žinau, bičiuliai, atleiskit.
Tiesiog laiko turim mažai.
Mes vaikštom labai plonu ledu.
Jei atrodys, kad leidžiuosi spaudžiama,
ar žmonėms pasirodys, kad kažkam simpatizuoju,
ar paklausiu ne tą klausimą,
ar paklausiu nederamu būdu...
Visa tai, viskas...
Visas dėmesys nukryps į mane,
o ne į laisvo pasaulio lyderio rinkimus, suprantat?
Šito leisti negalima.
- Taip. - Negalima.
Gerai.
Taigi, ką dar mes...
Jis pasisakė už anglies pramonės plėtimą.
- Galim tuo pasiremti. - Atsinaujinanti energija.
- Imkim sveikatos apsaugą. - Būtų gerai.
Gerai. O kaip jums šitas? Ką pasakysit?
Plačiau už Blumbergą.
„Senatoriau Sandersai,
ar nemanote, kad neseniai pasirodžiusios mero Blumbergo
citatos apie moteris darys įtaką balsavimui už jį
bendruose rinkimuose prieš Donaldą J. Trampą?
Senatoriau Sandersai, dvi minutės.
Amerikos žmonės nusipelno žmogaus, atstovaujančio juos...
- Tikras Bernis. - ...o ne tik tą vieną procentą.
- Gali taip pasakyti. - Moterys sudaro virš 50 proc. rinkėjų...
Bliamba. Dabar?
Mero Blumbergo elgesys su moterimis...
- Aš tuoj. Atsiprašau. - ...smukdo visą demokratų partiją.
- Nesudominai jos. - Nebevaidink Bernio.
Nesudominai. Bet gestus jis parodė gerai.
Odra?
Kokia staigmena.
Aleks, koks puikus kabinetas.
Ačiū.
Tai koks jausmas grįžus?
Tave sutiko kaip didvyrę.
- Gerai. Buvo labai gerai. - Taip?
- Odra, o ką tu čia veiki? - Atėjau anksčiau
pas Danielį.
Tad pamaniau, kodėl neužšokus ir pas tave.
Mūsų santykiai nėra tokie, kad „užšokinėtume“ viena pas kitą.
Tiesa. Bet jei būčiau tau skambinus, tu imtum klausinėti,
ir mums tektų ilgai kalbėtis telefonu.
O apie tai geriau kalbėtis asmeniškai.
Ir apie ką gi?
Gerai.
Po mėnesio pasirodys Megės Brener knyga,
ir jos leidyklos atstovas nori, jog ją ji pristatytų mūsų „YDA“ kanale.
Logiška.
Ir?
Aš norėjau įsitikinti, ar tu nieko prieš.
Nes jei tu prieš, Aleks, aš to nedarysiu.
Kodėl turėčiau tam prieštarauti?
Nežinau. Aš net nežinau, kas bus toje knygoje.
Tos knygos jie neišneša iš ofiso - turiu eiti ten skaityti.
Bet spėju, kad tu - pagrindinė herojė.
Ir, žinoma, man rūpi, ar tu nieko prieš,
jei aš vesiu tą pokalbį.
Jei būčiau prieš, tu jo nevestum?
Ne.
Bet aš džiaugiuosi, kad gavau tavo leidimą.
Man metas grįžti. Ačiū tau, kad užsukai.
Sėkmės kovoje už teisybę.
Žinai, Odra?
Liaukimės malusios šūdą trumpam.
Aš visada buvau tau draugiška, tiesa?
Ką?
Tu nuoširdžiai tuo tiki?
Na, kas buvo tas buvo,
aš tikiuosi, kad jei kada atsidursiu tavo vietoje,
tu irgi pasielgsi mandagiai. Viso, Aleks.
Niujorke - net 7 laipsniai.
Artinasi šaltas frontas, kuris...
Kitą vaizdą, Tomai. Gerai.
Vakaruose, Vegase - iki 16 laipsnių. Aleks, Bredlė, pasakysiu apie debatus.
Pasitikslinkite oro sąlygas savo vietovėje. Viskas gerai.
Mija, labas.
Aš tik minutę, gerai?
Kodėl aš nepakviestas į plazą?
Negaliu tavęs siųsti. Rizikinga.
Turim palaukti, kol aprims reikalas su „dvasios gyvūnu“.
- Bet aš atsiprašiau. - Skambėjo nenuoširdžiai.
Bet juk kalbėjau su Stela. Susitarėme.
Negaliu išsiųsti tavęs, kol visi kiti grįš,
bet tu su komanda kitą savaitę vyksi į Floridą.
Apeisite Ta-Ti-Ki muziejų, susėsite pokalbiui su seminolų gentimi,
ir tau papasakos apie jų kultūrą.
Štai taip.
Gerai.
Aš mielai nuvyksiu į muziejų ir pakalbėsiu su žmonėmis.
Tačiau kam tai filmuoti?
Ar neatrodytų nuoširdžiau, jei padaryčiau tai laisvu nuo darbo metu?
Gal, bet žiūrovai nesužinotų, kad išmokai pamoką.
Parodysi pavyzdį.
Aš parodžiau pavyzdį tapdamas
padoriu pirmos kartos Kubos emigrantu šioje šalyje.
Ką, ar man skaitysi pamokslą apie rasizmą?
Ar nori apie tai su manim šiandien kalbėti?
- Tada pasiimkime ko užkąsti... - Liaukis.
- ...kol kalbėsimės. Jankai... - Aš ne apie tave, Mija.
Aš kalbu apie kolektyvinę tave. Liaukis, Mija.
Žinai, kuo blogas rasizmas?
Tu jo nepanaikinsi apsimetinėdama, kad nori panaikinti.
Toji Stela - tikra šiknė.
Prietarai jai - kaip dvėseliena hienai.
Nematei, kaip sužibo jos akys, kai ji nusprendė, jog aš - respublikonas.
Taigi, jei man dar reikia aiškintis dėl savo rasizmo,
aš tai padarysiu tyliai.
Bet aš nebūsiu Stelos įrankiu ir neapsimetinėsiu per TV.
Viešai nesiklaupsiu prie jos sumauto progresyvumo altoriaus.
- Girdi? Atleisk, bet aš to nedarysiu. - Jankai...
Tiksliau, aš visai nesigailiu ir aš to nedarysiu.
- Rina, gali palikti mus sekundėlei? - Žinoma.
- Nėr už ką. - Tu - nuostabi.
Kas nutiko? Tavęs ilgai nebuvo, tad visus paleidau.
Nieko tokio. Pas mane į kabinetą užsuko Odra.
Megė savo sušiktą knygą ketina pristatyti „YDA“ kanale.
O ji atėjo prašyti mano leidimo,
lyg mano leidimas jai kažką reikštų.
Aišku. Juk žinai, kad ši knyga vis tiek išeis,
- pristatys ją Megė „YDA“ ar ne... - Žinau, Čipai.
Tiesiog gauk man tą knygą.
Nori, kad aš gaučiau tau...
- Kokiu būdu? - Taip.
- Man jos niekas neduos. - Dieve mano, siaubingas požiūris.
- Tai ne š... - Rimtai, grįžai jau prieš savaitę,
- o jau nieko negali padaryti. Liaukis. - Aš žiūriu realistiškai.
Tau derėtų pasistengti, nes neabejoju, kad apie tave irgi daug ten kalbama.
Neabejoju.
- Atleisk. Negražiai aš čia. - Negražiai.
Žinai, tiek to. Tiesa. Turim daug darbo.
- Gal sėskim prie jo, gerai? - Aš nebegaliu dirbti.
Nebegaliu... Eisiu namo.
Turiu išeit iš čia.
Gali bent trumpai čia pabūti?
- Medelina sakė, kad užeis ir... - Velnias.
Mielai likčiau, bet eisiu...
Rimtai... Man kažko surietė nugarą. Kažkas negerai. Tiesiog...
Aš verčiau eisiu.
- Man labai gaila. Gerai? - Žinoma.
- Gerai. Pailsėk ir... - Atleisk. Taip.
- Smagios tau Valentino dienos. - Ir tau.
Paskutinis. Manai, jau turi viską?
Manau, kad mes turim viską, taip.
- Nebuvo taip sunku, tiesa? - Ne.
Ačiū tau už pagalbą. Rimtai.
Galėjai karantinuotis atskirai nuo manęs.
Kodėl to nepadarei?
Man patinka tavo draugija.
Aš nenoriu, kad manytum, jog...
Mes nemiegosim.
Ne tai norėjau pasakyti. Aš...
Atleisk... Aš ne...
Aš džiaugiuosi, kad tu - čia.
Džiaugiuosi galėdamas padėti tau kurti šį filmą. Ir tai - viskas.
Aš žinau.
- Tu čia niekuo dėta. - Aš žinau.
Esi labai graži moteris.
Ir geras žmogus.
Esi protinga, su tavim linksma.
Žinau.
Tiesiog aš per sunkiai sužalotas.
Žinau.
Tai kodėl esi su manim?
Esu pratusi būti kartu su sužalotais.
Nesakei, kad sugebu priimti teisingus sprendimus.
- Štai jis. - Ačiū, Džasmina.
- Labas. Sveika. - Labas.
Atleisk, aš tuoj.
Taigi, čia toji „TMS“.
Čia - tik debatų kambarys. „The Morning Show“ - tik idėja.
Netrikdyk manęs iki pažinties su Aleks Levi, kurią pažadėjai.
Velnias. Man labai gaila.
Aš pamiršau pasakyti jai, kad tu ateisi, ir ji išėjo.
- Ji turėjo planų Valentino dienai... - Ne, ji... Ji tik...
Šiandien buvo sunki diena...
Negaliu patikėti, kad jai pavyko mane įkalbėti čia grįžti. Taigi...
Kad ir kas nutiko, mes viską išspręsim, girdi?
Aš mokytojausiu, o tu...
Galėsi auginti alpakas ir rengti jų debatus tarpusavyje.
- Gerai? - Gerai.
- Gerai? - Taip.
Nusivesi mane kur nors šįvakar?
- Taip. Aš tuoj, gerai? - Gerai.
Gerai.
- Sveikas. - Sveikas.
Užsakiau jums reisą iš Teterboro 13 val.
Grin Bėjuje turėtumėte nusileisti 16 val.
- Beje, o kas tame Grin Bėjuje? - Asmeniškas reikalas.
Ir tu - vienintelis, kuris apie tai žino.
Jums nereikia viešbučio?
Nes bilietą atgal užsakiau rytdienai.
Nereikia. Ir atšauk visas mano keliones į Vegasą.
Ten bus Stela. Ji susitvarkys viena.
- Man ir čia reikalų pakanka. - Gerai, žinoma.
- Tvarkaraštis - jūsų kalendoriuje. - Puiku.
- Jūsų sultys. - Ačiū.
Beje, ar girdėjote apie naują porą?
Lora Peterson ir Bredlė Džekson.
Negali būti.
Aš nežinau, ar tarp jų išties romanas.
Bet mano draugas matė jas einančias...
Paskalos nepatinka niekam, Kailai.
- Gerai. - Ne, ne.
Ne. Ne tai.
Tai - netiesa.
Bet taip pat ir tai, jog niekam nepatinka paskalos, Kailai. Neliežuvauk.
Gerai.
- Geros kelionės. - Taip.
Ne. Ne.
Aš neprivalau išeiti.
Į tarybos susirinkimą negali eiti apsiblaususiomis akimis, supranti?
Aš jiems pasakysiu, kad negrįšiu,
jei jie tavęs nesamdys.
Tikrai.
Aš turiu argumentų.
Nereikia.
Man taip geriau.
Rimtai.
Negi nematai?
Be tavęs tame darbe bus labai keista.
Bet gal ir bus savų privalumų.
Tuomet apsiblaususios akys bus ne pats blogiausias dalykas.
Kaip stebuklingai atsirado šis interviu su meru Pytu.
Valentino dieną norėjau praleist kartu,
todėl stebuklingai paskambinau merui Pytui
ir jis stebuklingai sutiko duoti interviu.
Bliamba.
Gal turi nuskausminamųjų?
- Skauda galvą? - Nugarą. Vakar sakiau.
Gerai.
Atleisk.
- Nenori pasirodyt kokiam gydytojui? - Turiu moderuoti debatus.
Galiu iškviesti ką nors į viešbutį.
Aš priversiu tave atidirbti.
Puiku.
Ką ji čia veikia, po galais?
- Ji dirba „UBA“. - Man nusispjaut.
- Ji mane labai erzina. - Kodėl?
Nežinau. Ji niekada manęs nemėgo.
- Niekada. - Netiesa.
Ji niekada gyvenime man nebuvo maloni. Aš nežinau, kodėl.
- Kas tau negerai? - Nežinau.
Aš nežinau. Aš tik... Kažkas... Blogai jaučiuosi. Kažkas negerai.
Jaučiuosi persitempusi. Pavargusi. Ir ta nugara, ji tiesiog...
Jaučiuosi lyg manyje gyventų kažkokia pabaisa,
kurios aš niekaip negaliu ištraukti. Aš jos negaliu atsikratyti.
Ji tiesiog...
Todėl mums reikia...
Gauk man tų nuskausminamųjų. Jėzau, Dieve.
Pati gauk.
Ką pasakei?
- Aš tuoj. - Pasakei... Gerai.
Ačiū.
Ei.
Kodėl manote, kad galite imti ir ateiti čia?
Atsiprašau. Ar čia uždaryta, pone Šionfeldai?
Aš...
- Aš - Koris Elisonas. - Žinau.
- Aš jus padaviau į teismą. - Tiesa.
Noriu pasakyti,
jog nenoriu girdėti nieko panašaus į tai, kokia puiki mergina buvo Hana,
- ir kaip jūs mane užjaučiate. - Suprantu.
Gerai, bet jūs neatsakėte į mano klausimą.
Kodėl manote, kad galite imti
ir tiesiog čia ateiti?
Visa tai - negerai.
Bet norėjau pakalbėti su jumis be visų tų advokatų.
Visų pirma, teisiškai mes gal ir priešininkai,
bet mes abu sutinkame,
kad kanalas turi prisiimti atsakomybę
ir kad kanalas turi sumokėti.
119,2 mln. - niekis „UBA“ kanalui.
Manai, taisyklės jums negalioja, kad atėjote pas mane.
Mes priversime jus sumokėti.
Sakote „jus“? „Jus“?
„UBA“ - kompanija. Korporacija.
Čia nėra kam keršyti.
Tai ko jums čia reikia, jei nėra kam keršyti?
Paimkite tuos sušiktus pinigus. Paimkite!
Jums nepalengvės, bet nieko daugiau neliko.
- Tiesiog sutikite su pasiūlymu. - Nešaukite ant manęs.
Aš nešaukiu. Tai - dar ne šaukimas.
Aš stengiuosi įpūsti jums blaivaus proto į smegenis.
Uždaryta!
Klausykite.
Juk sakėm, kad susitarsim, jei sumokėsit tiek, kiek sumokėjot niekšui Miklenui
tam, kad jis pasitrauktų.
Aš jums sumokėčiau, jei galėčiau.
Bet aš pavaldus akcininkų tarybai,
kuri nesutinka jums mokėti 119,2 mln. dolerių, ir viskas.
O apie ką jie galvojo, kai mokėjo tam niekšui?
Jūsų byla
bus tiesiog išmesta, ir jūs nieko negausite. Nieko.
Maldauju, paimkite nors kažkiek. Paimkit pinigus.
Tai - geriausia, ką galit gauti. Prašau. Sutikite su pasiūlymu.
Man - beveik 70-imt.
Pinigai man nereikalingi, jei jais neprikelsiu jos
ar nenupirksiu jai geresnio tėčio.
Pone Šionfeldai, jūsų dukterį apšmeiš spaudoje.
Apšmeiš?
- Jie bandys... - „Jie“ bandys.
Ne jūs, o jie.
Taip, jie, ne aš. Aš neprivalėjau čia vykti.
Man rūpi jūsų dukters reputacija.
Jie pasistengs, kad atrodytų, jog ji turėjo rimtų bėdų
- dar gerokai prieš darbą „UBA“. - Kokių bėdų?
Jie sakys, kad ji buvo narkomanė
prieš tai, kai įsidarbino „UBA“,
prieš pažintį su Miču Kesleriu ir Fredu Miklenu.
Ir...
Ir kad jūsų duktė miegodavo su žmonėmis mainais už informaciją.
Siaubingus dalykus, tyčia.
Jie nori, kad jūs neištvertumėte.
Jie nori jus patraukti.
O ar tai - tiesa?
Rytoj jūs su Eriku susipažinsite su Dina Fam,
tada visą dieną repetuosite debatus.
Teks anksti gultis, nes ryt turėsi būti čia „TMS“ pirmadienio reportažui.
Čia juk Vegasas. Ketvirtą ryto vakarėlis tik prasideda.
Jokių vakarėlių. Dirbsim. Dingstam iš čia.
- Žinau. - Pasimatysime po 25 min.
- Iki. - Klausyk.
- Viskas bus gerai. - Žinau, kad viskas bus gerai.
- Girdi? Visa tai - įmanoma. - Viskas įmanoma.
- Nieko bloga nenutiks. - Nieko bloga nenu... Šūdas.
- Šūdas. Eina sau. - Šūdas.
Ji mane matė?
- Ką ji daro? - Ne. Palauk.
- Laikyk galvą nuleidęs. - Nežiūrėk.
Apsimesiu, kad kažką pamečiau.
- Neatsisuk. - Ačiū tau.
Ji nuėjo. Nuėjo. Matai? Viskas gerai.
Tiesiog po tavo žodžių, kad nieko bloga nenutiks. O Dieve.
Pagauk! Fidai!
Labai gerai. Čia. Imk.
Imk. Imk.
Bravo.
Labas.
Ei, pasiimk savo virusą ir čiuožk atgal į savo Kiniją.
Ką?
Neužkrėsk manęs savo virusu, siauraake.
Nenusišnekėkite. Eikite knygų skaityti.
Apsišik, siauraake kale!
Platina čia savo šikšnosparnių virusą!
Kas tau negerai, žmogau?
Neišmanėli. Ji - korėjietė, šūdžiau.
Gal ir tu grįžk į savo šūdiną šalį
ir palik mus ramybėj, pimpi!
Patrauk rankas!
Ei! Raminkitės. Liaukitės.
Viskas. Liaukitės.
Bliamba.
Ačiū, senatoriau Sandersai.
Tuo užbaigsime šio vakaro debatus.
Dėkoju kolegoms moderatoriams,
kandidatams ir, žinoma, jums,
mūsų žiūrovams čia ir namuose.
Nevados kokusas vyks šeštadienį,
o po savaitės - pirminiai rinkimai Pietų Karolinoje.
Tada - didysis prizas, Super antradienis, kovo 3 d.
Mes viską seksime.
O dabar „UBA“ kanalas ir aš, Aleks Levi, atsisveikiname.
Puiki repeticija.
- Šiais dienai pakaks. - O Dieve. Gali atnešt nuskausminamųjų?
- Žinau, kad esame Las Vegase... - Taip.
...bet siūlau susikaupti. Eikite miegoti iki 11 val.
Grįžtam čia 8.00 val. po to, kai Aleks baigs reportažą „TMS“. Geros nakties.
Puiku.
- Gerai? - Taip.
Nori išgerti?
Su tavim?
Kad nematau nieko kito.
- Gerai. - Eikš. Žinau siaubingą vietelę.
- Bus gerai. - Įkalbėjai. Tik padėk man.
- Gerai. Kaip tu? - Pabūk man ramsčiu.
- Gerai, laikau tave. - Jėzau.
Ar turi kokių žinių apie profesorių Violą?
Ne. Tikiuosi, jis sveiksta.
Apie jį galvoju nuolat, supranti?
Peržiūrinėju nuolat tą interviu.
Žaviesi savo darbu?
Ne, visai ne.
Kaskart pažiūrėjusi, vis labiau nusiviliu.
- Jis - geras. - Nežinau.
Aš tematau... Taip, puikus.
Atleisk. Jis - puikus.
Bet aš tematau praleistas progas.
- Supranti? - Tai - puiku.
Tu šiame darbe - naujokė.
Bet net jei nebūtum naujokė, vis tiek puikiai susitvarkytum.
Man reikia daugiau praktikos.
- Man reikia... - Kai baigsis visas tas kovidas,
turėsi praktikos tiek, kiek tik ištversi.
Iki kaklo ir daugiau.
Leisk man padaryti interviu su tavim.
Nereikia.
Man būtų labai naudinga.
Ačiū už pasiūlymą,
bet paskutinis mano interviu
nepavyko.
Aš suprantu, tačiau šis interviu liks tik man.
Tik praktikos tikslais.
Nagi, mes čia sėdėsim dvi savaites.
Tiek to. Aš suprantu.
Ta knyga man niekaip neišeina iš galvos.
Aš... Suprantu.
- Man ir pačiam neramu. - Kaip manai, kas ten bus?
Nežinau. Ta istorija Vegase tai tikrai.
Taip, bet kas jai ją galėjo papasakoti?
Aš nežinau, ar ji bus knygoj,
gal Mija galėjo jai papasakoti.
Akivaizdu, kad ji nesidžiaugia mane matydama,
ir aš jos nekaltinu.
Tai nutiko tą patį vakarą, kai Mičas paprašė mane išbraukti ją iš komandos,
o aš taip ir padariau.
Knygoje gali būt apie tai.
Tu sakei, kad pati nenorėjai girdėt apie Mičo nesąmones.
Pala, ką? Ką?
Kaip tai ką? Pati sakei. Pamiršai? Mes...
Ne, nesakiau.
Sakei.
Sakei, kad Mičas galėjo šikt ten, kur valgė. O tu nenorėjai nieko žinot.
- Žinau, ne tai norėjai pasakyt... - Ne. Aš to nesakiau.
Aš tavęs nesmerkiu.
Turi pasmerkt, jei būčiau taip sakiusi.
Bet aš nesakiau.
- Gerai, tiek to. Nesakei. - Ne, liaukis.
- Kas? - Dabar elgiesi kaip niekšas.
- Ko tu iš manęs nori? - Tai skamba žeminančiai.
Noriu, kad žinotum, jog aš to nesakiau!
Tu...
Turi tokį įprotį.
Daugybę dalykų tu labai patogiai pamiršti.
Ir tai nervina.
Dieve mano.
Kas?
Matau, tu užtat viską prisimeni.
Tu kalbėjai su Mege Brener?
- Taip, bet neoficialiai. - Dieve mano.
- Nedaryk... Tai ne... - Dieve mano.
Negaliu patikėti, kad atėjai pas mane dirbti ir nepasakei,
kad viską išpliurpei tai suknistai Megei Brener!
- Ne, aš jai nieko neišpliurpiau. - Šūdas.
Aš tau padėjau. Nors neprivalėjau. Nepamirškim, kad tu...
- Tu padarei taip, kad mane atleistų. - Aš nieko panašaus nedariau.
- Aš neprisidėjau prie tavo atleidimo. - Ką... Nenusišnekėk.
Ir kaip tu man padėjai? Ką tai reiškia?
- Ką tai reiškia? - Taip.
Nepaisant viso to šūdo tarp mūsų,
- Aš ėmiausi tavo VR. - Mano VR?
- Aš ne apie tai. - Manai, man reikalingi viešieji ryšiai?
- Liaukis. - Aišku.
Tu irgi manai, kad aš - siaubingas žmogus.
Puiku. Taigi, šiame pasaulyje niekas manęs nebepalaiko.
Nuostabu.
- Kur mano sušiktas kambarys? Bliamba. - Gerai.
- Nusiramink. - Prakeikimas. Palauk.
- Viskas gerai? - Taip, tik sekundėlę.
- Manau, mano kambarys ten. - Gerai. Klausyk.
Aš nesakau, kad tu - siaubingas žmogus, girdi?
- O, velnias. - Aš tik... Leisk man...
- Atstok nuo manęs. Neliesk manęs. - Aš noriu tik...
Šūdas. Atsiprašau.
Aš tik norėjau pasakyti, kad nebuvau blogas žmogus.
- Girdi? Tiek to, prisipažinsiu. - Suprantu.
Norėjau, kad žmonės žinotų, kad tai aš nutekinau tą istoriją.
Aišku.
- Aišku. - Aišku?
Taigi, norėjai pasirodyti didvyriu.
Ir ką tai reiškia man? Kaip tai parodo mane?
Tu atrodysi kaip tu.
Ir viskas.
Ta sušikta knyga. Negaliu jos pakęsti.
Sušikta knyga! Šūdas!
Tų istorijų nepriėmė niekas, išskyrus „The Vault“.
Velnias.
Jei jie jas išspausdins, ar Šionfeldas pasiduos?
Juk Fredas to siekia, tiesa?
Ne, jis nepasiduos ir jis pralaimės bylą,
arba ją tiesiog uždarys, bet ne tai svarbu.
Svarbu, kad mirusios moters vardo niekas nevalkiotų po purvą.
Nenoriu netekti užmokesčio, bet kam tai rūpi?
Jos tėvui - ne.
Man rūpi.
Ar tai susiję su jumis asmeniškai?
Nereikia.
Gerai.
O dėl „The Vault“ nežinau ką pasakyti.
Jiems vos tik patvirtinus medžiagą, jie ją spausdins.
Vienintelis dalykas, kuris kažką lemia tokiose įstaigose,
tai dar riebesnė istorija.
Tiesa.
Man taip smagu.
O aš norėjau moderuoti debatus.
Tuomet nebūčiau pabuvusi su tavim.
Nebūčiau pailsėjusi
ir nebūčiau prisivalgiusi 15 skirtingų rūšių maisto
„UBA“ sąskaita.
Beje, matei Aleks veido išraišką?
Kol mes čia, ji vaikšto nutaisiusi siaubingai rūgščią veido išraišką.
Man jos gaila.
Negailėk.
Ar tarp jūsų kažkas nutiko?
Jaučiu, kad jos privengi, bet nežinau, kodėl.
Juk ir tau ji nėr miela. Tai mus ir sujungė.
Nors sakiau tai, bet...
Nežinau, joje yra kažkas tokio, kas skatina ją užjausti.
O tu palauk.
Neprivalai man pasakoti, jei nenori.
Aš tau papasakosiu.
Gerai, bet ne todėl, kad priverčiau tave,
- ar užlaužiau tau ranką ar panašiai. - Aš tau papasakosiu.
Ne, rimtai. Neturiu ką slėpti.
Dirbau laidų vedėja „YDA“ kanale. Man neblogai sekėsi.
Turėjau nedidelį ratą draugų TV pasauly, kurie žinojo apie mano orientaciją.
Tada pasirodė Aleks. Ji buvo kur kas žemiau už mane.
Ji susibičiuliavo su kai kuriais mano draugais,
ėmėme kartu leisti laiką.
Aš jos niekaip neįkalbinu kartu nueiti kur nors.
Taip. Tais laikais ji elgėsi kitaip.
Ji buvo kur kas sukalbamesnė.
Linksmesnė.
Bet ji visad buvo užkietėjusi karjeristė.
Taigi,
iš bendrų draugų
galiausiai ji sužinojo, kad aš - lesbietė.
Tada atrodė, kad ji tai priėmė.
Tačiau sužinojus jai, tą labai greit sužinojo ir „Your Day, America”.
Ką? Manai, kad ji...
- Iš kur žinai? - Nežinau.
Bet žinau tai,
jog ji buvo viena tų,
kurie nusisuko nuo manęs, kai mane išmetė.
Jos skambučiai, kvietimai staiga liovėsi.
Tada, pamenu,
vieną dieną eidama Penktąja aveniu, pamačiau ją ateinant
manęs link.
Pamačiusi mane,
ji nusisuko ir perėjo į kitą gatvės pusę, kad nesusidurtų su manim.
Aš to niekada nepamiršiu.
Ar tu jos apie tai klausei?
O ką sakyti?
Aš nežinau.
Ne. Aš savo laiko nešvaistysiu tiems, kurie į mano gyvenimą atneša vien chaosą.
Gyvenimas per trumpas.
Gyvenimas - chaosas.
Laimei, turim šitai.
Akivaizdu, kad tavo šeima turi kitokį santykį su alkoholiu.
Kas man rašo?
Koris. Klausia, ar aš - lovoj?
„Brangus pone Elisonai, jau miegojau, kai man parašėte.”
Manau, tu jam patinki.
Ne, jis tiesiog mane tikrina.
Gerai. Leisiu tau pasirašinėti su savo vaikinu, o aš...
- Aš tik... - Joks jis man ne vaikinas.
Aš tuoj. Taip.
AR NEATSILIEPSI TELEFONU?
- Sveika. - Telefonas nė neskambėjo.
Keista. Aš prašiau, kad mane sujungtų su 735 kambariu
- vakariniame sparne, teisingai? - Šūdas.
Nemaniau, kad visas tas triukšmas tavęs nepažadino.
Aš anksti iš ryto dirbau „TMS“,
o po to turiu keturias valandas analizei.
Todėl pamaniau, kad tiesiog pasnausiu, bet...
Aš net atsisakiau bilietų į „Thunder From Down Under”...
Gerai, nors man nerūpi.
Tada, jei tau nerūpi, tai leisk man miegoti.
Ne, prašau. Man labai reikia tavo patarimo.
- Ar kas nutiko? - Bredle.
- Čia - Koris.
O Dieve. Atleisk.
Atleisk. Girdi?
Taip, atleisk. Vieną sekundę.
O Dieve.
Velnias.
Tiek to. Velniop.
Taigi, ta istorija ten kažkur.
O jos tėvui tai nerūpėjo?
Nepasakyčiau, tačiau jis visas apimtas sielvarto.
Jam neįdomu jokie susitarimai, taigi...
Jei aš nesugalvosiu, kaip padaryti taip, kad šios istorijos neišspausdintų,
ją išspausdins.
Ji prašė vienintelio dalyko - kad nebūtų paviešintas jos vardas.
O tai kur kas blogiau nei tai.
Jėzau. Tai būtų ją pribaigę.
Galiausiai sužinoti, kad ją pavaizdavo kaip amoralią kekšę narkomanę.
Koks sušiktas pasaulis.
Žinau.
Kodėl tau nenuėjus į „The Times”
ir nepasakius, kad Fredas tyčia šmeižia Haną?
Ar nenori to daryti, nes tave atleis,
nes tai neatitinka kanalo interesų?
Ne, žinoma, kad ne. Aš noriu pasielgti teisingai, Bredle.
Kaip tau galėjo šauti tokia mintis?
Klausyk.
Hana tau papasakojo savo istoriją.
Ji tau patikėjo tai, ko nepatikėjo niekam.
Gerai tai ar blogai, bet šia prasme tu - mano sąžinės balsas.
Todėl aš klausiu tavęs, kaip moralinio rodiklio,
kaip žmogaus,
kuriam labiausiai rūpi teisingumas iš visų, kuriuos pažįstu,
jei aš sugalvočiau kokį būdą, kaip sulaikyti šią istoriją,
kad Hana nebūtų viešai pažeminta,
ar turėčiau tai daryti?
Aš padarysiu taip, kaip tu pasakysi, nes žinau, kad sprendimas bus teisingas.
Ar man derėtų padaryti viską, kas mano valioj, kad tos istorijos neišspausdintų?
Taip. Žinoma, kad taip.
Ir aš taip pat pagalvosiu, ką galima padaryti.
Gerai, ačiū.
Aš tau esu labai dėkingas.
O dabar leisiu tau miegoti.
Į kambarį tau daugiau neskambinsiu.
Gerai. Labanakt.
Gerai.
Neskubėk.
Klausei, ką, mano manymu, padariau blogai.
Akivaizdu, aš susimoviau. Man nederėjo taip elgtis.
Aš nenorėjau tapti tuo žmogumi.
Aš nenorėjau nieko įskaudinti.
Nenorėjau, kad žmonės apie mane galvotų kaip apie tą,
kuris skaudina.
O dabar viena tų moterų - nebegyva. Hana Šionfeld.
To neturėjo nutikti, suprantama. Tiesiog...
Aš buvau egocentriškas kvailys
ir man atrodė, kad ji to norėjo.
Ir jei tik ji būtų man pasakiusi...
Lengva kalbėti dabar, bet...
Jei netiki manimi,
tai ko iš viso su manimi kalbi?
Tas vyras buvo pabaisa.
Kad ir kaip tai skamba baisiai,
tai, jog permiegojau su ja dar nebuvo tikroji...
nebuvo mano sunkiausia klaida.
Prieš metus, kai kilo visi tie nemalonumai,
aš ėjau iš proto.
Buvau lyg išgąsdintas žvėriūkštis, nagais ir dantimis bandantis susigrąžinti padėtį.
Taigi, buvau įspraustas į kampą ir ką padariau?
Paprašiau Hanos man padėti.
Paskutinis kvailys.
Nuėjau prie jos namų ir pasakiau, kad ji turi man padėti.
Ji man pasakė, kaip jautėsi.
Ji man pasakė, kaip tas įvykis ją įskaudino.
Jos skausmas
buvo toks akivaizdus.
Tačiau aš to nemačiau.
Aš nesupratau, kodėl ji taip jautėsi.
Ir aš ją ėmiau spausti,
sakiau jai siaubingus dalykus.
Ir tai - tikrasis mano nusikaltimas.
Nes...
negaliu to nurašyti neišmanymui.
Aš žinojau, ką dariau ir vis tiek padariau.
Turiu su tavim pasikalbėti.
Bliamba.
- Jėzau. Aleks, kas tau? - Bliamba.
O Dieve. Prašau, neklausinėk manęs dalykų, kurie tau nerūpi.
Minutėlę. Aš nenoriu, kad tau skaudėtų.
Man nerūpi. Man nerūpi, kad tu nenori, kad man skaudėtų.
Man skauda.
Negali parašyti apie mane knygą, prirašyti joje ko tik nori, sukelti man skausmą,
sekioti paskui mane, kankinti mane ir apsimesti, jog tau rūpiu.
Visų pirma, aš nesekioju paskui tave. Tai - prezidentiniai debatai.
Taip, kuriuos moderuoju aš, po galais.
Ir aš neprirašiau, ko tik noriu. Visi faktai patikrinti.
Be manęs.
Tie, kas tau pasakojo apie mano gyvenimą, nieko nežino.
Aleks, aš daug kartų tave kalbinau.
Aš padariau viską, kad ir tau, ir kitiems būčiau sąžininga.
Sąžininga man? Sąžininga būtų, jei nebūtų jokios knygos.
Girdi? Kam tai rūpi?
Aleks, vėlu dabar veržtis į mano kambarį
ir trepsėti kojomis.
Ko tau iš viso reikia?
Aš noriu pamatyti knygą.
Su savimi neturiu nė vienos kopijos.
Nemalk man šūdo!
Ji išeina po mėnesio. Kur ji? Nagi.
Aš tau sakau.
- Kur, po galais, ji yra, Mege? - Sakau tau.
- Su savimi neturiu nė vienos kopijos. - Aš tuo netikiu.
- Čia - ne knyga. - Pažiūrėsim.
NE TA LOVOS PUSĖ
O Dieve!
„NE TA LOVOS PUSĖ”
Korupcija, paslaptys ir kultūrinė
populiariausios Amerikos ryto laidos krizė.”
Kas čia?
Kas čia, po galais?
Tai vienas iš viršelio variantų.
Kas knygoje?
Joje apie tave nėra nieko, ko tu jau nežinai.
Pasakyk man, kas yra knygoje, Mege! Aš žinau, kad ten - nieko gero.
- Tu manęs nemėgsti. Niekada nemėgai. - Netiesa.
- Kas netiesa? - Kad aš niekada tavęs nemėgau.
Ar norėtum žinoti ką nors konkretaus?
Lora Peterson užsiminė...
Apie tai, jog miegojai su Miču. Štai dėl ko nerimauji.
Knygoje tai yra?
Taip.
Tai - netiesa.
Aš nemiegojau... Kas tau tai pasakė?
- Aleks. - Vajetau.
Tai - šmeižtas. Girdi?
Mege, sutvarkyk tai. Privalai tai ištaisyti.
Antraip, prisiekiu Dievu, tu pajusi visą Dievo rūstybę.
Aš nejuokauju.
Paduok mane į teismą, jei tai - netiesa.
Knyga jau parašyta ir aš nieko nekeisiu.
Ir aš neįrašysiu šito mūsų epilogo,
todėl nesakyk, kad man nerūpi.
Aš turiu moderuoti prezidentinius debatus,
kol tu rašinėji visokias paskalas
apie tai, kaip nesvarbūs žmonės darė nesvarbius dalykus.
Aš turiu eiti ir kalbėti
visų moterų vardu ar dar kokią nesąmonę.
Įskaitant ir tave, girdi?
Nesielk taip su manim, Mege.
Kam šitaip mane sieti su juo?
Rimtai, Mege, jei apšmeiši mane, tu... Šūdas!
Tu apšmeiši visą šalį. Jėzau. Bliamba.
Aleks, gal tau...
O Dieve.
Mičas.
- Su juo kalbėjai. Tai jis tau tai pasakė? - Kalbėjau.
Trumpai. Be įrašo.
Galiu tau jį pacituoti.
Jis pasakė: „Atšok.”
Aš eisiu.
Velnias.
O Dieve.
Labas vakaras. Aš - Erikas Nomanis.
Sveikinuosi iš Las Vegaso.
Šįvakar su manimi scenoje -
politikos žurnalistė, „Las Vegas Weekly” redaktorė, Dina Fam.
Ir mano buvusi partnerė
iš „The Morning Show“ laidos - Bredlė Džekson.
Siunčiame linkėjimus Aleks Levi.
Sveik, Aleks.
Išvertė Egidija Namavičė