66 ГОДИН ЗІ ЗНИКНЕННЯ
Шкода, що ми знову зустрілися.
На цей раз я тут ні до чого.
Впевнений?
Я не спілкувався з Самуелем та його братом.
Для мене їх не існувало.
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Добрий вечір.
Якого біса тобі треба?
Я один.
Нападай.
Боїшся?
Лише з Карлою сміливий?
І з моєю сестрою.
Слабак!
Я не бовдур.
Якщо я тебе вдарю, ти викличеш поліцію.
Хто з нас на умовному? Кого знову посадять?
Я цього не робив.
Це не я, Ґузмане.
Я її не вбивав.
Я розіб'ю твою машину.
На добраніч.
Отже, ти не зустрічався з Нано та Самуелем.
Я оминав їх стороною.
Боявся заразитися.
І тобі не відомо, де вони зараз?
Мені начхати.
-Ми закінчили? -Ні.
Ми лише почали.
Добрий вечір, сеньйорито. Обслуговування номерів.
Сашімі з тунцем із дрібкою…
Малюсенькою дрібкою імбиру.
Я сказала, що не голодна.
Тут все, що ти любиш. Кому, як не мені знати?
Так, ти знаєш мене краще за всіх.
Якби це було так, ти би знав, що зараз я не хочу тебе бачити.
Якщо всі дізнаються,
що станеться?
Даруй?
Ми зведені брат і сестра.
Все було за обопільною згодою. І ми не плануємо дітей.
У чому проблема?
-Скажи, в чому? -Ну…
У тому, що ти наркоман.
Хлопчик із кредитними картками.
Для тебе все забавки, навіть власне майбутнє. І я теж.
Ти знала, що я такий, та все одно приходила до мене вночі.
Це ти почала цю гру.
Коли вперше мене поцілувала.
Як вчора на вечірці.
Так.
Знаєш, чому я поцілувала тебе на вечірці?
Бо кохаєш?
Бо я була під кайфом.
Ти чудово знаєш, що я не вечеряю.
Що з твоїм авто?
Доброго ранку.
Побили, поки не бачив.
Зрозуміло.
Мабуть, ті самі п'яниці,
які побили тебе вчора ні за що?
Так?
Знаю, що мені тут не раді.
Не хвилюйтеся, це ненадовго.
Я їду.
-Що? -Я їду з країни.
Я не дам цим покидькам закрити мене назавжди.
Просто прекрасно.
Ми з твоїм братом ціле літо працювали, щоб витягти тебе з тюрми.
Для того, щоб ти втік? Чудово.
Якщо втечеш, ми втратимо заставу.
Я віддам вам гроші за першої можливості.
Нано.
Нано!
Саму…
Добре пахнеш. Поговорімо?
Тоді на вечірці ти все неправильно зрозумів.
Не хочу, щоб у тебе склалося хибне враження.
Твій брат запхав язика тобі в горлянку.
Помиляєшся.
Зведений брат.
І я цього не пам'ятаю.
Я була така п'яна.
Що зробити, щоб ти теж про це забув?
Проси все, що хочеш.
Хочеш відкупитися?
Не кажи, що тобі нічого не треба.
Адже в тебе нічого нема.
Запхай свої гроші знаєш куди?
Ясно…
Послухай, гордість — це привілей багатих людей.
Зневага — привілей, який ти зараз не можеш собі дозволити.
Чого ти, в біса, хочеш?
Я хочу, щоб ти кожної ночі лягала спати,
не знаючи, чи повернешся у школу вигнанкою.
Чи озиратимуться на тебе в коридорах.
Шепотітимуть за спиною.
Змусять почуватися дивною.
Золотце…
Якщо буду тонути,
то потягну тебе за собою. Зрозумів?
-Я вже на самому дні, Лукреціє -Твоя правда.
Скільки кісток зламав братові?
Не шкодуєш?
Я радий, що ти прозрів, Саму!
Чому не йдеш в поліцію?
-Він ледве мене торкнувся. -А мав вбити?
Ласкаво прошу в довбану реальність.
Коли жінка звинувачує чоловіка, не маючи доказів,
найімовірніше, їй не повірять.
Не хочу, щоб він знову сів у тюрму
і зненавидів мене ще більше.
Чому він тебе ненавидить?
Що?
Чому він напав на тебе?
Він ненавидить всіх нас.
А я була легкою здобиччю.
Ішла додому одна.
Добрий ранок.
Я приніс результати іспитів.
Після розлучення я дістався тобі.
Ґузмане.
Ґузмане!
-Що? -Ти маєш…
Ми всі маємо жити далі.
Поло, він клятий убивця.
Якщо він убив раз, уб'є і знову.
Я хотіла поговорити.
Сьогодні у нас вечеря в розкішному ресторані, який порадила Лу.
О пів на дев'яту.
Він не може.
Чому?
У Андера день народження. Ми будемо святкувати.
Гаразд. Тоді завтра.
З днем народження тебе
З днем народження, друже.
З днем народження, наш дорогий…
Дякую.
Як ти?
Де будемо святкувати?
-Цього року я не святкую. -Чому?
Завтра іспит.
Я син директорки, тож хоча б один маю скласти.
Що з тобою коїться останнім часом?
Нічого. Це через розлучення.
Для цього й потрібні друзі.
Підтримати у скрутну годину, випити, побалакати.
Відсвяткуємо потім.
Коли скінчаться іспити.
То ти вільний сьогодні ввечері?
О котрій, кажеш?
Карло.
Чого тобі?
Дякую, що не заявила на брата.
Мені б не повірили.
Не повірили б іншим.
Але твоє слово важить більше.
Ти дочка маркізи.
Це теж «довбана реальність».
Якби ти пішла в поліцію, Нано б вже посадили.
Ти не пішла через мене.
А ти через мене ледь не вбив брата.
Може, годі старатися одне для одного?
Краще розійтися.
Ти ні в чому не винна.
Я завжди там, де стається біда.
Це не твоя провина.
-Що як моя? -Ні.
Звідки ти знаєш?
Знаю, і все.
По очах бачу, що ти нікого не скривдиш.
Зрозуміло.
Ти втратив голову. Таке трапляється.
Не зі мною.
Залишмо все, як є?
-Ми збиралися розійтись. -Ми розходимось.
Поступово.
Для цього ти надто збуджена.
У багатих свої примхи.
-Ти сьогодні в ударі. -А ти б'єшся лише за маркізу?
-А що мені робити? -Не знаю.
Ти хотів допомогти братові, а не скалічити.
-Це наші з ним справи. -Даруй?
Це тебе не стосується.
Ще й як стосується.
З першого дня знайомства ти всі мізки мені проїв.
А тепер хочеш, щоб я забула, як ти забуваєш, щойно вона розсуває ноги?
Дідько!
Ти хотів знайти вбивцю?
Що я можу?
Не здавайся, чорт забирай!
Підводься! Ну ж бо!
Я заплутався.
Почни заново.
Може, ти щось пропустив.
І не бачиш те, що під носом.
Добрий день.
-Добрий. -Добрий день.
Надю, подружко!
Треба поговорити наодинці.
Не треба.
Для тебе ж буде краще, якщо твої батьки не почують, що я скажу.
Лукреціє,
навіщо ти прийшла?
Вони знають про Ґузмана?
-Забирайся. -Тут я віддаю накази.
Що ти хочеш?
Щоб ти завалила всі іспити на цьому тижні.
Навіщо?
Хочу, щоб ти відчула, як це,
коли в тебе забирають найдорожче.
Наприклад, стипендію.
Якщо не завалиш,
я повернуся і розповім твоїм батькам, що їхня донька — шльондра.
І спробувала християнський член.
Замовкни.
Вирішуй,
хочеш вилетіти з дому чи зі школи?
Вибір за тобою.
Гарного дня!
На все добре.
Я вже дивився її інстаграм, та нічого не знайшов.
Бо не знав, де шукати.
ВИПУСКНИЙ
Це той Поло, який зізнався?
Стоп. Покажи попередню.
На ньому інша сорочка.
Навіщо перевдягатися посеред вечірки?
Він міг чимось заляпатися.
-Блювота, алкоголь, сперма… -Кров.
Це фото до вбивства Марини.
А це — після.
Тримав сорочку в шафці на випадок, якщо когось вб'є?
Це не його сорочка.
Я бачив її раніше.
Це сорочка Крістана.
Крістіан допоміг йому, бо знав, звідки плями.
Він все знав і тому так дивно поводився.
-А коли він вирішив зізнатися… -Капець, Самуелю.
Куди ти?
Мені дуже подобається.
Така краса, та весь час треба вигадувати, чим зайнятися.
-Інакше стає нудно. -Так.
Мені подобаються ці палички. Такі милі.
-Потім ми сіли в його яхту… -Слухай.
Що?
Поговорімо про щось інше?
Ти весь час говориш про подорожі, гарні місця, смачну їжу та своїх друзів…
Винна.
Хіба це погано?
Мені починає здаватися, що моє життя — лайно.
Власне кажучи, так і є, але…
У мене стільки проблем, що нема сил посміхатися для фото.
Розкажи про щось погане.
Які в тебе проблеми?
Мабуть, жодних.
Інколи важко жити одній.
Мами вдома майже не буває.
-Ну звісно. -І…
-Що? -Розумію.
Жити одній у палаці дуже складно.
Розкажи про це офіціантові. Він віддасть тобі свої чайові.
Вибач.
-Все гаразд… -Не хотів тебе образити.
Нічого.
Одного фото замало, брате.
Вони вже знайшли цапа-відбувайла.
Варто спробувати.
Ходімо в поліцію.
В поліції вирішать, що брат убивці хоче врятувати його дупу.
Так що тепер? Здатися?
Ні.
Я піду красиво.
Якщо не схоплять на кордоні.
Втекти — все одно, що визнати свою провину.
Зажди.
-Принаймні ти не в тюрмі. -Тут набагато гірше, Саму.
У крихітній камері я не міг нікому зашкодити.
А тут я почуваюся радіоактивним.
Все, чого я торкаюся, стає лайном.
Я лише хочу жити спокійно.
Ви з мамою теж.
Разом з тобою.
Ти нам потрібен.
-Вчора мені так не здалося. -Вчора мені зірвало дах.
Не знаю, чи колись зможу тобі пробачити.
Та якщо поїдеш, ми не дізнаємось.
Ти бачив моє авто?
Йому дісталося більше.
До чого тут це?
Наступного разу блондинчик не просто подряпає кузов.
-Ґузман? -Я його розумію.
Розумію.
Якби я думав, що він вбив мого брата, вчинив би так само.
Дай мені час, Нано.
Зачекай трохи. Я майже розібрався.
Знайди роботу й не роби дурниць.
Заради мене.
Заради мами.
Заради Марини.
Самуель зник тут.
Але останній ознаки життя він подавав звідси.
Потім ми втратили сигнал мобільного.
Знайоме місце?
Можливо.
Там живе твоя бабуся.
А ще там похований прах Марини.
Що там робив Самуель?
Не знаю.
Може, відвозив комусь курку з лимоном.
Він не був на роботі.
Ти тут коктейлі вивчаєш?
Складаю компанію Омарові.
Я би склав компанію тобі.
Та ти не хочеш.
Веселись.
Ґузмане.
Що з ним?
Налий мені ще.
Сонечко, хочеш напитися?
«Сонечко»?
Починається.
Знову?
-Який ти сьогодні гарний! -Дивіться, хто прийшов!
З днем народження, красеню.
-Як моя улюблена клієнтка? -Супер.
-Точно? -Так.
А по обличчю не скажеш.
-Все добре! -Що сталося?
Вдома все дратує, тож прийшла до друга-Султана.
Це не діло!
Я тобі наллю, трохи збадьоришся і все мені розповіси.
-Та спершу, нічого не хочеш сказати? -Ти просто красень!
Дивно… Я думав, ти кинув.
Андер мене ігнорить, Лу навіть не дивиться,
а Поло мутить з новенькою.
Схоже, тепер ти мій найкращий друг.
Кумедно.
Я думав, все через Надю.
Тобі не зрозуміти, як це: кохати одне одного,
але не мати змоги бути разом через довбаний соціум.
Твоя правда.
Я й гадки не маю, як це.
Що ти робиш?
Роблю послугу найкращому другові.
А тепер зроби послугу мені — йди додому.
-Супер! -Бувай.
Красно дякую.
Налий мені ще.
Одну секунду.
Мій гей-радар аж зашкалює.
Ця пісня — справжній магніт. Піду знову на полювання.
Щасти. Ще побачимось.
Привіт.
Сонечко, ти схожий на Губку Боба.
Годі! Не клич мене так.
Як? Губкою Бобом?
Припини так робити.
Як?
Сам знаєш. Не прикидайся.
Ці твої фразочки, погляди. Я не дурний.
То чому поводишся так весь вечір?
Як?
Як я поводжусь?
Байдуже, забудь.
Не збираюсь.
Кажи, що думаєш.
Що з тобою?
Це не той Омар, якого я покохав. Він інакший.
То не марнуй на нього свій час.
Майже.
Де ти була?
Привіт… Добрий вечір.
Телефон тобі потрібен тільки для дурних селфі?
У дурних теж сідає батарейка.
Що з тобою?
Що зі мною?
Я хвилювалася за тебе. Ось що.
Наче це вперше.
Стій!
Поглянь сюди.
Відсьогодні тебе всюди супроводжуватиме шофер.
Навіть в туалет, якщо знадобиться.
Завжди носи з собою зарядний пристрій.
Що відбувається, мамо?
Велосипедисте.
Не чіпай мою родину.
Дивно чути це від тебе.
Я не можу ненавидіти вбивцю моєї сестри?
Її вбив твій друг Поло.
Що ти сказав, покидьку?
-Це був Поло. -У мене поганий день,
-краще не біси мене! -Послухай!
Він хотів забрати годинник.
Крістіан все знав. Гадаєш, це нещасний випадок?
Професоре!
Там бійка.
Припиніть негайно!
Це вже не вперше…
Я цього не потерплю.
Я нічого не зробив! Це він на мене напав.
-Це так? -Ґузман напав на Самуеля.
-Що ти верзеш? -Не вдавай з себе дурника.
Я тебе не впізнаю.
Ти став таким агресивним.
Мабуть, поганий влив.
Не думай, що тобі це минеться. Я говоритиму з мамою.
А тебе виключено.
-На два дні. -Що?
Прямо посеред іспитів?
Три дні. Ходімо зі мною.
Ти мій боржник.
ОГОЛОШЕННЯ ПРО РОБОТУ
Нічого путнього…
Не турбуйтеся, я з ним поговорю.
Це не повториться.
Гаразд. Дякую.
Щойно ти вийшов з тюрми, в твого брата з'явилися проблеми.
Який дивний збіг.
Може, ти якось в цьому винен?
-Я завжди винен. -Трясця, Нано!
Чорт…
Слухай… Може, замість того, щоб шукати роботу,
пошукаєш квиток якнайдалі звідси?
В один кінець.
Що таке?
Я завалю іспит.
Ти? Це неможливо.
Твоя люба сестричка мене змушує.
-Інакше вона дещо розкаже. -Дещо?
Що саме?
Уяви найгірше.
Якщо вона тобі погрожує,
скажи їй, що всі дізнаються про Валеріо.
Обіцяю, вона тебе більше не чіпатиме.
А що з Валеріо?
Уяви найгірше і більше не захочеш мене бачити.
Як побачення?
Чудово.
Ми так довго були разом. Гадаєш, мене можна обманути?
САМУЕЛЬ: ЗУСТРІНЕМОСЬ У КЛАСІ ПІСЛЯ ЗАНЯТТЯ?
Як твій коханець?
Облиш… Він не мій коханець.
Я з ним лише з однієї причини. І це не кохання.
Ми так довго були разом. Гадаєш, мене можна обманути?
Добрий ранок. Які сонні обличчя.
Всю ніч готувалися?
Це він на мене напав. Я ні в чому не винен!
Що це ти робиш?
Збираюсь отримати найвищий бал.
У такому разі я матиму вкрай неприємну розмову з твоїми батьками.
Не роби цього.
Якщо не хочеш, щоб всі дізналися…
про Валеріо.
Що ти сказала?
І ще одне: якщо не завалиш іспит,
я все розповім.
Вибір за тобою.
Гарного дня.
-Він мене спровокував. Сказав, що… -Що?
Дурниці.
Він сказав…
-Що… -Ґузмане!
Не зациклюйся, бо буде гірше.
Якби він напав на тебе вчора?
Я його не боюся.
Я теж його не боюся.
Я боюся тебе.
Що ти зробиш щось, про що все життя жалітимеш.
Достатньо секунди.
Якщо не стримувати свій гнів, то один удар, одне невдале падіння…
і твоє життя стане пеклом.
Поло.
-Чорт забирай… -Можемо поговорити?
Мені здається, ти мене уникаєш. Я розумію…
-Це не так. -Так! Він тебе уникає!
Ти не в його смаку, справа не в тобі, він не готовий до нових стосунків.
Обирай, що більше подобається. Результат незмінний.
-Ти йому не потрібна. -Ґузмане!
Що, Поло?
Я лише сказав те, що ти боїшся сказати.
Годі морочити дівчинці голову. Гаразд?
Це заради твого добра.
Зрозуміло…
Не знаю, як тобі віддячити.
Я би оплатила лікування від залежності, та грошей вистачило лише на каву.
Так легко не відвертишся.
Розказуй.
Що відомо Лу? Якщо хочеш, звісно…
Ми з Ґузманом переспали.
І що?
-Це лише секс. Що тут такого? -Ні.
Для нас це значно більше.
Я знала, що так буде.
Знала, що це змінить моє життя,
життя Ґузмана і Лу…
Та все одно зробила це.
Бо закохалася.
Ніби це мене виправдовує.
Кажуть, що кохання прекрасне,
та через нього стаєш егоїсткою.
Твоя черга.
Що приховує Валеріо?
Знаєш, Надю.
Можна сказати, ти стала мені подругою.
Якщо я розкажу, ти більше не захочеш зі мною дружити.
Не знаю, чи варто.
Я не така упереджена, як здається.
У цій школі мене вже нічим не здивуєш.
Був радий з тобою дружити.
Все добре?
Тобі кінець, сучий ти сину.
Заспокойся, Кае.
-Що я зробила не так? -Все так.
-Добре. -Просто ми на різних етапах життя.
У тебе все рожеве, а в мене — чорне.
-Дуже чорне. -Гаразд, але чому?
Вибач, та я не розумію.
Я і не сподівався, що ти зрозумієш.
Тебе непокоїть лише те, яку з десяти вбиралень обрати зранку.
Пробач.
Ти мене не знаєш.
Не знаєш, хто я.
У мене нема проблем?
Серйозно?
Розповісти щось погане про себе?
Гаразд…
Добре.
Скільки маєш часу?
Дякую.
Не подобається?
Подобається.
У мене інша приставка.
Та головне — увага.
Навіщо ти прийшов?
Бо хотів цього, Андере.
Не тому, що мама змусила?
Синку,
пробач, якщо не сподобалась гра.
-Нині нелегко вгадати, що ти любиш. -Що?
-Як ти додумався таке сказати? -Це правда.
Я нічого не знаю про сина. Він змінився.
-Раніше йому подобалось одне, а тепер… -Яка різниця?
-Омаре, милий… -Ні.
Байдуже, що він любить, це той самий Андер.
Ви щойно познайомилися. Звідки тобі знати?
Про мене теж кажуть, що я змінився, але я завжди був таким.
Я втомився прикидатися.
Кому не подобається…
нехай валить із мого життя.
Андер теж втомився.
Ви ризикуєте його втратити.
Я не уявляю, як це, втратити дитину,
та втратити батька до біса кепсько.
Заняття скінчились.
Схоже, ми тут одні.
Такий був план.
Чому Поло перевдягнувся на вечірці?
Тому що його знудило.
Це сорочка Крістіана.
У нього така сама.
Вони купили собі однакові сорочки.
У тебе на все є відповідь.
Просто ти передбачуваний.
Не бреши мені, Карло.
Ти захищаєш убивцю.
Не розумію, чого ти домагаєшся своїми питаннями.
Ти кілька тижнів мене допитуєш, та все марно.
Чому ти так поводишся?
Я ніяк не поводжуся.
Якщо продовжиш розслідування, на тебе чекає доля Крістіана.
Хто його збив?
Поло?
Самуелю…
Навіщо ти граєш в цю гру, якщо весь час програєш?
Я втомилася.
Я скажу голосніше, та це нічого не прояснить.
Моя бабуся не живе в тому будинку.
-Я давно там не був. -Звісно.
То це просто збіг,
що Самуель зник недалеко від твоєї власності,
а Нано востаннє бачили живим у тебе вдома?
Двері відчинені.
Забирайся звідси!
Я викличу поліцію!
Я піду, та спершу залишу вашій родині повідомлення.
Може, нарешті дійде.
Не підходь.
Це номер з клініки, де вона хотіла зробити аборт.
Ми пішли, перш ніж нас покликали. Знаєте, чому?
Тому що ми так кохали одне одного, що хотіли цю дитину.
Які ми були дурні.
Я так сильно кохав вашу доньку,
що залишив цей клятий папірець на згадку.
Це єдине, що мені від неї лишилось.
Чого я можу торкнутися.
Гадаєте, я би скривдив вашу доньку?
Справді?
Дякую.
Краще я піду.
Бачиш?
Ось чому ми вдаємо щасливих, бо вам байдуже до чужого нещастя.
Навіщо ти прикидаєшся?
Щоб відчути себе мажоркою?
-Ні… -Правда?
Ні, Поло.
Щоб такі, як ти, мене помічали.
Запрошували на вечерю.
Щоб ти знала, справжня Каетана…
-Тебе ж звуть Каетана? -Так.
Ти справжня набагато цікавіша.
Принаймні, інакша.
Я не зустрічав таких, як ти.
Сподіваюся, тобі було цікаво побачити екзотику.
-Можеш іти, як хочеш. -Ні.
Іди.
Я можу допомогти?
Ти нічого не розумієш.
Якщо я бідна, то заслуговую тільки на допомогу?
Знущаєшся?
Мені не допомога твоя потрібна,
а ти.
Та я знаю, що це неможливо…
Каетано.
Я пішов.
Стій. Це Поло.
Хай іде, нам треба поговорити.
Він знає…
Я все йому розказала. В чому справа?
А він знає, що ти вкрала сукню?
Про це — ні.
І що власниця обдзвонила всіх моїх клієнтів, і вони пішли?
Знайдемо інших.
От і все.
-Ні. -Так…
Тут я у чорному списку.
Скажи, на що ми тепер будемо жити?
Дідько.
Це вже занадто.
Що він про себе думає?
-Я його вб'ю! -Вентуро, прошу тебе.
-Заспокойся. -Не заспокоюсь!
Хіба ми не достатньо страждали?
-Привіт. -Привіт, синку.
Це через те, що мене виключили?
Цьому вбивці стало нахабства прийти сюди.
Або висувайте звинувачення, або дайте мені спокій.
Нам з друзями треба вчитися.
Продовжимо завтра.
Красно дякую.
Нано!
Нано! Я здобув інформацію!
Нано!
Де він?
Де він, чорт забирай?
Він поїхав через тебе!
-Брешеш! -Ні!
Хіба так вчиняє той, хто не винен?
Не розумію, чого ти домагаєшся своїми питаннями.
-Ти кілька тижнів мене допитуєш… -Що це?
Чому ти так поводишся?
Я ніяк не поводжуся.
Якщо продовжиш розслідування, на тебе чекає доля Крістіана.
Переклад субтитрів: Катерина Манкович