Лас-Енсінас намагається повернутися до навчання.
Про це йдеться в офіційній заяві школи.
Те, що сталося, жахливо.
Минуло два тижні,
там нам досі мало що відомо про стрілянину.
Нагадуємо, що ніхто не постраждав. Ми триматимемо вас у курсі.
Моя сестра теж там вчилася.
І вона живе щасливим життям.
А зі мною таке.
Це мине.
Усе минає: і добре, і погане.
Матео, коли біль мине?
Я хочу знов почати приймати ліки.
Маю ще кілька упаковок.
Тобі не потрібні ліки. А самолікування й поготів.
Чорт.
Скільки триватимуть кляті кошмари?
Довбана тривожність? Темне провалля, в якому я постійно живу?
Тобі просто треба це пережити.
Не тікай. Залишайся. Не зчуєшся, як усе буде позаду.
ЕЛІТА
Запевняю вас, Лас -Енсінас — це безпечне місце.
Звідки ти знаєш?
Не знаю, чому ми досі про це говоримо.
Життя наших дітей у небезпеці.
- Маріє, прошу. - Ні.
Дідака треба виключити.
- Мамо! - Ніко, прошу, не зараз.
- Спадкоємці мафії у Лас-Енсінас — це… - Мафії?
- Це було в новинах. - Це жовта преса.
- Вони підприємці. - А Дідак лише підліток.
Слухай, я тебе навіть не знаю…
- Я Луїс, завуч. - Байдуже.
Вони прийшли, бо знали, що хлопець тут навчається.
Або виженіть Дідака, або ми заберемо своїх дітей.
- Усе просто. - У нас немає вибору.
- Ні, Маріє.
Я даю вам два дні на роздуми. Потім, будь ласка, проголосуйте.
Можете віддати свій голос іншій особі…
їм…
якщо бажаєте.
Добре. А тим часом ізолюйте його від решти. Хочете чи ні.
Що ж, дуже дякую.
Коли ухвалите рішення, збори продовжимо.
- Це вийшло з-під контролю. - Дідаку.
Охрініти! Ви мені проходу не даєте.
- Припиніть це! - Заспокойся.
Мене зі школи виженуть,
тато забере мене до Шабії.
У що ти, в біса, вв'язався?
Тебе не виключать.
Ти не відповів на запитання.
Якщо хочеш триматися подалі, будь ласка.
Мене це влаштовує.
Але більше жодних питань.
Я знайшов справжніх друзів.
Кажу ж, тебе не виключать. Повір мені.
Не може бути. Це, бляха, нечесно.
Ну, йдеться про озброєних людей.
Прошу всіх,
сідайте на свої місця.
Ніко, можна позичити ваші фото з Дідаком?
Я потім віддам, але зроблю все, щоб він залишився.
Дякую.
Ніко.
Слухай,
це круто, що ти борешся за Дідака.
Він мій найкращий друг.
Круто, коли поруч люди, які ладні на все заради друзів.
ЗАЦІНІТЬ НОВУ ХВОЙДУ
Що це? Всі телефони одночасно заглючило?
Це щось відверте. Її називають хвойдою. Напевно, фейковий акаунт.
Мабуть, хтось злив секс-відео.
Не дивися. Це порушення приватності.
Я обов'язково подивлюся.
Не треба, Саро.
Записуєш?
Подобається мене знімати?
Досить.
Сонце, а ти не одразу мене зупинила.
Піддивлялася, а мене осуджуєш.
Привіт.
Щодо відео, це відстій. Ти, мабуть, почуваєшся жахливо.
Усе не так погано.
Безсоння у мене не буде.
Якби це сталося зі мною…
Кілька днів тому в мене вкрали телефон.
Тому нічого дивного.
Це вже не виправити, тож… живемо далі.
До речі, я Хлоя.
Соня.
Дуже приємно.
Дякую за турботу.
Шкода, що для басейну надто хмарно.
Не хвилюйся. Нам і тут буде добре.
Головне — товариство.
Плани — це лише привід. Будьмо.
Оце я розумію кубики льоду. Не те, що за кордоном.
В Іспанії чудові кубики льоду.
Облиш. Не пустуй.
Я хороша, коли чемна.
А коли пустую, ще краща.
Будьмо.
Привіт, мамо.
Привіт!
Доню, пам'ятаєш Хосе-Луїса?
Знайоме обличчя.
Вона була ще маленька.
Матінко, як ти виросла.
Авжеж.
І погарнішала, еге ж?
Може, прогуляєшся? Нам треба поговорити.
Авжеж.
Рада була бачити, Хосе-Луїсе.
Навзаєм.
Агов.
На мене дивись.
Гей.
Моя донька вже пішла?
Що?
Кармен, будь ласка!
Від таких козлів, як ти, аж руки тремтять.
Я нічого не казав.
Але подумав.
Неймовірно.
Іди до мене, дурненька.
У тебе не лишилося костюма від котрогось із коханців?
Дивися, бо наїсися плісированої спідниці.
Тоді візьму таксі і поїду, як є.
До завтра?
Усе, дурненька.
Завтра обговоримо, що привело тебе в Мадрид.
- Я знаю, що це не я. - Розумник.
Бувай.
З поверненням.
- Упораєшся? - Так.
Добре.
Я залишу це тут.
Як хочеш.
- Голодний? - Так. Замовмо щось.
Вмираю з голоду. Хочу чогось смачного.
- Замовимо піцу? - Добре.
Круто.
Сюрприз!
Привіт!
Дуже дякую.
Хоч поліція й каже, що має докази,
що спалена машина його, я знаю, що це не Патрік.
Так, але потім він зник разом із сім'єю.
Не знаю.
Дивно якось.
Знаю, та мені байдуже.
Він цього не робив.
Він би ніколи так не вчинив.
Іване, мені…
прикро.
Мені справді дуже шкода.
Це правда.
Шкода, що тобі довелося стільки пережити за короткий час.
Я до вбиральні.
Гляну, як вона.
Що це було?
Якого хріна ти робиш?
Гей!
Хотіла зізнатися?
Шикарно, бляха.
Охрініти.
- Я більше не можу. - Ти більше не можеш?
Бідолашна. Думаєш, тільки ти страждаєш?
Хочеш піти в поліцію?
Ходімо.
Але зізнаюся я.
- Що? - Скажу, що це я.
Навіщо це?
Щоб покласти край цьому лайну.
Але ти не не змарнуєш життя у в'язниці.
Дідька лисого.
Клянуся, я сяду замість тебе або вб'ю себе, якщо доведеться.
Послухай.
Тримаймося разом, і нікому не доведеться платити.
Найгірше позаду, присягаюся.
Повір мені.
Добре?
Гей.
На завтра прочитайте про походження
й теоретичні засади Франкфуртської школи. Дякую.
Омаре.
На кафедру звернулися щодо оплачуваного стажування.
Керування додатком підтримки та допомоги
учням школи Лас -Енсінас.
Ти ж там вчився?
Ні.
Справді? Здається, я читала…
Ні.
Вибач за плутанину.
Хай там як, подзвони йому, якщо зацікавлений.
Ні, дякую.
Мене це не цікавить.
ЗАВУЧ
Навіщо це тобі?
Ніко став чудовим юнаком завдяки взірцям для наслідування у сім'ї.
Але зараз йому потрібні однолітки.
Друзі, які вважають його рівним.
А у випадку Ніко, думаю, це Дідак.
Тобто…
Буде нечесно, якщо одного учня покарають за гріхи сім'ї,
а другий через впертість рідних втратить найкращого друга.
НІ СПЕКУЛЯЦІЯМ
Люди без дому! Будинки без людей!
Захоплена будівля, розташована в районі Мадрид-Ріо, —
стала самопроголошеним соціальним центром.
Насправді головні…
Маріє?
Що?
- Ти не бачила? - Що?
…щодо значення назви,
стверджують, що центр створив мережу…
Пустіть!
…для підтримки всього району.
Дуже дякую.
Еріку.
Привіт, тітонько.
Привіт.
Усе гаразд?
Так?
А твої батьки?
Вони не знають, що я тут.
Як це — не знають?
Я їм скажу.
Ні, я не хочу, щоб вони знали.
Їх для мене більше не існує. Крапка.
Де ти живеш?
Де прийдеться.
Як кузен Ніко?
Добре. З ним усе добре, він…
дуже щасливий.
Я так ним пишаюся.
Ходімо.
Серйозно?
- Не пам'ятаєш? - Надіслано.
Дякую.
Саро, все гаразд?
Так, але для мене все це дуже важко.
Сонце, не хвилюйся. Тут усім надзвичайно важко.
- Піца й музика? - Будь ласка.
Піцу вже привезли?
Привіт.
Ніко мені розповів.
Я хотів обійняти Івана.
- Привіт, Дідаку. - Як ти?
- Ну… - Я такий радий тебе бачити.
Заходь. Усі наші тут.
- Добре. - Побачимося там.
Що?
Справді вважаєш, що в його останній вечір буде найкраще його уникати?
Іване, не лізь у це.
Чекай, Ісо.
Слухай.
Я надто добре знаю, як це — усвідомлювати,
що тобі не судилося бути з кимось
і робити те, чого ви ніколи не робили.
Це дуже боляче.
Ти не уявляєш наскільки.
А ти?
Як ти?
Ми не дуже нависаємо?
- Я дуже вдячний, але… - Три секунди — і я їх усіх випхаю.
Привіт!
Кузене!
Ніко!
Як життя? Залишишся на вечерю?
Він поживе у нас.
- Справді? - Справді?
І…
Як довго?
Побачимо. Деякий час.
Так!
Будь ласка.
Поговоримо про це.
Чуваче, треба бути дуже хоробрим,
щоб битися з озброєними копами.
Тобі не було страшно?
Треба боротися з несправедливістю.
Інакше поганці переможуть.
Твоя правда.
То ти залишився? Не втік?
Як я міг? Друже, це я керую виставою.
Я б у штани наклав.
«Якщо не битимемося, поганці переможуть».
Ділить людей на хороших і поганців.
Жорстокий і незрілий. Як ти могла привести його?
Я не могла лишити його на вулиці.
Ну, твій брат його знає. Може, він знає, що робить.
Ерік хороший хлопчик.
Життя з Ніко, з нами,
у домі, де відчує турботу і любов,
допоможе йому зосередитися.
- Або забити памороки Ніко. - Цього не буде.
Ніко має дуже чіткі ідеї і здоровий глузд.
Альфонсо, прошу. Лише кілька тижнів. Поспостерігаємо, а тоді щось вирішимо.
Мамо.
Я веду Еріка чогось випити.
Добре, синку.
Це останній вечір Дідака, ми збираємося в Ісадори.
- Допізна не гуляйте. - Добре.
Я тільки переодягнуся.
Маріє!
Я розумію, Ерік — твоя плоть і кров, але…
краще вияви милосердя до найкращого друга сина,
який добре на нього впливає.
Привіт, коханий.
Я записав на телефон тисячі листів,
вигадав тисячі промов, щоб переконати тебе прийняти мене.
Але зрештою прощаюся.
Я відмовляюся втрачати тебе. Навіть якщо це на краще.
Залиш мені надію, що колись ми зустрінемося знову.
Я не прошу речей, яких ми не мали. Не прошу нічого нового.
Просто хочу повернути те, що в нас було.
Дещо справжнє.
Та щоб це сталося,
я маю зникнути.
Як ви всі казали.
Тож поки не побачимося знову…
Я кохаю тебе.
Я так тебе люблю, Іване.
Завжди любив і завжди любитиму.
Ай!
- Є хто? - Гей.
Так!
Привіт! Ви замовляли піцу?
Так, але я…
Не можу ходити. Мені потрібна допомога.
Будь ласка, введіть код і заходьте.
Код: 1, 9, 9, 7.
Чорт, усе гаразд?
Може мені взяти тебе?
Тобто допомогти.
- Завести в будинок. - Добре.
Ходімо.
Ходімо. Один, два…
- Дякую. Чорт. - Отак. Усе добре?
Здуріти, яка здорова хата.
Ти сам тут живеш?
Так.
Вибач. Це мене не обходить.
Пусте.
Скажи, де це покласти, і я піду.
Залиш тут. Тут добре.
Ти вечеряв?
Якщо хочеш, залишайся, я замовив забагато піци.
- Чорт, я був занадто відвертий? - Ні.
Ну, так…
Я можу пропустити кілька замовлень.
Круто.
Де кухня? Я принесу пива, якщо є.
Є. Кухня там.
- Чудово. - В кінці коридору.
Куди збираєшся?
Так, дай погляну.
Це дрібниці.
Якби не була такою впертою…
Я їду до Ісадори.
Навіщо?
Ми вже бачили Івана.
Я хочу бути з усіма.
Бачиш, яка ти вперта? Га?
Ходімо. Бо будемо ще фільм сто років обирати.
- Привіт. - Як ти, сонце?
Друзі, це Хлоя. Я запросила її в нашу компанію.
Як ти?
Поліція —
це рука фашистської держави, яка спекулює життями людей.
Боже мій.
Усе добре?
Так, але я на танцмайданчик. Я більше люблю тверкінг, ніж полеміку.
Ніхто не йде?
Ні? Ну, добре.
Вона ж мала влитися в компанію?
Так.
Я йду. У мене є справи.
Було дуже приємно.
Піду візьму чогось випити.
Тут офіціанти самі підходять.
ІСАДОРА ПРИХОДЬ У МОЇ АПАРТАМЕНТИ
Я в туалет.
Я теж піду.
Я хочу…
Я йду.
Усі розбіглися.
Я помітила.
Я не мав нагоди тобі подякувати.
Бо не розтерзала, коли ти дурив мене, щоб замутити з Арі?
Дівчино…
Вибач. У моїй голові це звучало менш пасивно-агресивно.
Це був дружній підкол.
Я знаю, ти дякуєш, бо не пустила тебе у клініку.
Я хотіла нагадати, що Ніко, якого я знала, влаштовував себе таким, яким був.
Що?
Ти ж не випадково сюди прийшов.
Я думав про тебе і те відео.
Це відстій.
Я не в захваті, бо не люблю, коли в мене крадуть,
а не через те, що на екрані. Бо це лише секс.
- Ти дивився? - Що?
Відео.
Ні.
Хочеш подивитися?
Що?
Усе одно його всі бачили.
Надамо йому значення, на яке воно заслуговує — жодного.
І скажу тобі таке.
Не дивно, що його злили. Воно суперсексі.
Це твоя приватність.
Так, але тобі я хочу показати.
Хочеш подивитися чи ні?
Ходімо у тихіше місце.
Що?
Подобається?
Не соромно тобі так ним хизуватися?
А тобі не соромно витріщатися?
Годі цього лицемірства.
Я тебе збудила, еге ж?
Це те, ким я є.
Бери мене…
або йди.
Бери…
Трахни мене.
- Я просто… - Що?
Люблю дізнаватися більше про людину за пивом.
Дізнаватися про людину? Чи базікати про себе?
Щоб дізналися, який ти чудовий, і закохалися в тебе по вуха?
Тебе заводить захоплювати людей.
А мене — збуджувати.
Навіщо мені багатомільйонний спадок,
якщо всі мої гроші не повернуть того, що я втратив?
Добре, але…
у тебе є дім.
За бабки зможеш оплатити професійну допомогу,
щоб пережити втрату.
Чи забезпечити собі стабільне, безтурботне майбутнє.
Знаєш, Іване,
у мене немає ні майбутнього, ні грошей.
Лише теперішнє, яке маю терпіти щодня.
Не знаю.
Може, за гроші щастя не купиш,
але можна купити щось подібне.
Вибач. Я хотів тебе підбадьорити, а ці розмови роблять тільки гірше.
- Анітрохи. - Я піду, якщо хочеш.
Ні. Залишся.
Ми ледь знайомі,
але мені з тобою приємно.
Навзаєм.
Замовкни!
Відпусти мене.
Нам треба поговорити.
Тож не репетуй.
Заспокойся!
Ну, так.
Життя дає нам знаки, що ми з тобою не можемо бути разом.
Може, ці знаки
підказують, що ми можемо здолати будь-які перешкоди на шляху.
Бо ось ми тут, знову разом.
Добре.
Усе має бути простіше і все таке.
Я знаю.
Гаразд.
Прощавай, Ісадоро.
Ні, стривай.
Я не можу отак тебе відпустити.
Стривай, тепер поверни праворуч.
Пройди трохи вперед.
Ще трохи.
Усе.
Хочу потанцювати.
Я тебе збентежив?
Ні, просто…
Я не можу. Вибач.
Ні, зупинися.
Що таке?
Не можу. Не знаю, просто не можу.
Ти ще не готова. От і все.
Але я хочу.
Я дуже хочу. І я хочу, щоб це було з тобою.
Я нікуди не йду.
Вибач.
Не треба було тебе цілувати.
Усе гаразд. Не хвилюйся. Немає за що вибачатися.
Я теж хотів.
Постривай секунду.
Давно мені не було з кимось так комфортно і легко.
Я б хотів, щоб ми були друзями.
Просто друзями, обіцяю.
Добре. Я не проти.
Так.
Круто. Друзі.
І як твій новий друг,
я б хотів, щоб мої гроші мали значення.
Я забезпечу тобі майбутнє, яке ти думаєш, що не матимеш.
Гей.
Може, якось посидимо, поговоримо за випивкою?
Говоритимемо обоє, не лише я.
Зможемо познайомитися ближче.
Буде видно.
Ти є на інсті? Чи у…
Обережніше зі своїми відео. Ми знаємо, що може статися.
Сонечку, не стій над душею.
Бо ледь знайомі, а ти вже нависаєш.
Я сама злила те відео.
- Ясно? - Що?
Нагадай, мамо.
Хіба не ти радиш знайти багатія, щоб мені догоджав?
У Лас -Енсінас я можу знайти кількох.
По-твоєму, нормально так себе виставляти?
Я привернула увагу всієї школи, і троє з чотирьох учнів мене жадають.
Доню, якщо я вчила тебе чогось, так це самоповаги.
І що ми можемо запропонувати щось більше.
Значно більше.
Справді?
Що ще?
Що ще у нас є, мамо?
Ми безмозкі ляльки.
Це те, чого від нас хочуть, і ми цим користуємося.
Крім того, я роблю тільки те, чого навчилася у найкращих.
У Памели, Періс, Кім
і в тебе, мамо.
Я всього навчилася у тебе.
Хоч ти намагаєшся мене переконати всіма способами,
яких ти знаєш чимало,
я не можу платити тобі пенсію Круса після його смерті.
Гадаєш, я дурна?
Звісно, можеш.
Ти був його адвокатом.
Це неможливо. Крапка.
Неможливо.
Улюблене слівце бовдурів.
Кармен, я не можу і не робитиму цього.
Хоча, мабуть, тепер ти не захочеш мене бачити.
У контракті, який я підписала з твоїм батьком і Крусом,
сказано, що я отримуватиму пенсію,
поки триматимуся подалі від сина.
Так написано чи ні?
Так.
Дуже добре.
Немає пенсії — нема й угоди.
Ніщо не завадить мені зблизитися з ним.
Джоеле.
Це тобі принесли.
Чорт.
ТВОЄ МАЙБУТНЄ ТВІЙ ДРУГ ІВАН
Що це таке?
Можеш пояснити?
Що тут пояснювати?
Далмаре, вийдеш? Ми поговоримо.
- Говоріть у своїй кімнаті. - Будь ласка.
Піду, поки ви не зіпсували мені ранок.
То що?
Слухай, не пам'ятаю, коли подав заяву,
але подав, от і все.
Ти не казав.
Мені потрібен твій дозвіл, щоб бути не лише кур'єром?
За що ти вчитимешся?
За стипендію.
Яку стипендію?
Подався, а мені не сказав?
Не був певен, чи отримаю.
Зі стипендією обери іншу школу.
- Що? Чому? - Є купа хороших шкіл.
- Не йди у Лас-Енсінас. - А тобі що, Омаре?
Чому я маю відмовлятися від найкращої школи?
Чорт.
То ти там вчився.
Цілий рік розповідав мені про державну школу.
То це була брехня?
Слухай, я не сказав, що подався, а ти — про своє навчання там.
Ми квити.
Я мовчу про цю школу, бо мене там скривдили.
Мене і людей, яких я дуже любив.
Джоеле, прошу, не йди туди.
Я не знаю, що сталося з тобою
чи з тими, кого ти любив.
Але не всім було паскудно вчитися у Лас-Енсінас.
Її випускники дуже успішні.
Нечесно позбавляти мене шансу на успіх.
А якщо вони і тебе намахають?
А якщо ні?
А якщо вперше в житті я зможу здійснити мрію?
Це місце змінює людей.
Омаре…
Я…
добре знаю, хто я.
Гаразд?
Я нікому не дозволю змінити мене.
Слухай, я піду туди,
отримаю диплом
і ефектно піду.
Якщо кохаєш мене,
довіряй і підтримуй.
Вітаю.
Дякую.
Показати тобі все?
Будь ласка.
Скільки триватимуть кляті кошмари?
Довбана тривожність? Темне провалля, у якому я живу щодня?
Тобі треба це пережити.
Не тікай. Залишся.
Може, шокова терапія?
Повернутися і глянути страху у вічі?
Це швидше зашкодить.
Зараз тобі треба берегтися, триматися подалі від усього того.
Доброго ранку.
Ви Луїс, завуч?
Так, це я.
Я з факультету соціальної роботи.
Я щодо платного стажування з керування додатком для школи.
Авжеж. Як тебе звуть?
Омар.
Добре, сідай.
Що ж, як ви проголосуєте? Ви і довірені особи.
Нехай… Дідак лишається.
Роберто?
Підтримую. Нехай лишається.
Сподіваюся, це на краще.
Маріє, я наполягаю. Як завуч, я пильнуватиму кожного учня.
ШАБІЯ
Я подбаю про їхню безпеку та добробут.
Повір мені на слово.
ПОЇЗДКИ У МАДРИД
Переклад субтитрів: Надія Сисюк