EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
-Hur var det? -Kul. Ha så roligt.
Mina damer och herrar, ge en stor applåd till Nate Bargatze!
THE STANDUPS MED NATE BARGATZE
Vi gör det.
Det är otro... Det är otroligt.
Det är kul att vara här.
Alla föreställningar är inte så här. Jag uppträdde i ett fängelse en gång.
Hela vägen in. Vi var där inne. Det var lite mer folk än så här.
Vi går in... Vi låtsas att ni är de intagna.
Så jag sitter här och drar mina dumma skämt. Inget går hem.
För att förstå mina skämt måste man ha varit utomhus under de senaste 30 åren.
Jag säger: "Trafiken är galen. Minns ni... Vem minns trafik?"
En intagen börjar gå emot mig, och jag tänker:
"Jösses." Jag har sett filmer. Han kommer att använda mig för att bryta sig ut.
Så... Jag vill inte peka på honom.
Men jag försöker... "Vädret har varit rätt galet...
...ska han komma gående så där?"
Det visar sig att han ska gå på toaletten, precis bakom mig.
Han är en bra kille. Jag dömde honom på grund av var vi var.
Det var mitt fel.
Toaletterna har inte... De är öppna.
Jag står mot en tegelvägg som går hit upp, ungefär.
Här är jag, en tegelvägg och urinoaren.
Han går upp och kissar, och väljer urinoaren precis bakom mig.
Det är bara han och jag, vi står där.
Han kissar, jag försöker prata.
Och han kissar. Utan att besväras det minsta.
Det var det mest självsäkra jag har sett i hela mitt liv.
Jag tänkte: "Vad du än tror att han gjorde så gjorde han det."
En oskyldig man kissar inte så. Det är... Han kommer inte ut!
Jag har tagit bort sociala medier från min telefon.
Jag har fortfarande Instagram kvar. Det känns okej.
Det är...säkert.
Twitter är så... Det är bara kändisar som säger åt dig att du är skit.
Det är allt, jämt. När det är presidentval är alla rasande.
Och så var det pipeline-grejen, minns ni det? "Vi måste stoppa pipelinen."
"Ja, det måste vi." Jag vet inte ens... Jag vet inte ens var den är.
Jag hittade den inte. Jag vet fortfarande inte vad som var i röret
eller om röret var ovanför marken. Men folk sa: "Vi måste stoppa...
Folk har saker där. Ni kan inte slänga rör...
Ni kan inte bara kasta rör där ni vill kasta rör."
Det är bara...
Jag följer Leonardo DiCaprio.
Jag är ett stort fan och jag vill veta hur hans liv är.
Han twittrar inget kul. Det har jag lärt mig.
Han twittrade: "100 miljoner hajar dödas av människor varje år."
Bara så där. Ingen lösning.
Jag är hemma i Tennessee, långt bort från havet.
Det är så många hajar. Om du bad mig gissa hur många hajar som fanns
hade jag inte gissat 100 miljoner.
En miljon? Jag vet inte. Vem vet hur många hajar som finns?
Jag twittrade tillbaka: "Okej, jag ska inte döda några hajar."
Jag vet inte, är det vad du ville höra?
Jag har aldrig varit i närheten av en situation där jag har tänkt:
"Jag kanske måste döda den här hajen."
Jag har aldrig träffat nån som har gjort det, men jag börjar inte med det nu.
På Facebook är det mer... Det är dina vänner som säger att du är skit.
Det är mer lokalt.
Ingen har en bra dag på Facebook. Det är allas värsta dag i livet.
Det är det första du tittar på... Man vaknar, sätter igång det
och så: "Vill du se en mordvideo?"
"Nej, absolut inte. Jag vaknade precis.
Jag vill bara se vems födelsedag det är."
"Vi har redan börjat spela upp den, så..."
"Okej, då tittar jag väl, då."
Min fru blir arg för att jag inte gillar några av hennes foton.
"Varför gillar du inte mina foton?"
Räcker det inte att vi bor ihop, och så?
Och jag gillar det. När vi tog det sa jag "Jag gillar det." Jag sa det till dig.
Jag tittade på det. Jag är med på fotot.
Jag kan inte göra så mycket mer med det här fotot.
Vi har varit ihop i hela mitt liv.
Vi började dejta när jag var 21. Jag är 37 nu.
Jag gick från mamma till henne.
Så jag vet inte hur det är att inte ha en kvinna som säger:
"Jag vet inte om jag skulle göra så där."
Och nu har vi en dotter, så jag får aldrig veta det. Jag får aldrig veta.
Vi grälar fortfarande. Och när man har varit gift länge så är gräl...
Det är öppet dygnet runt. När som helst.
Vi började gräla klockan tre på morgonen nyligen. Vi vaknade för att gräla.
Vi har en hund som blir livrädd när det åskar, så vi ger henne lugnande.
För man kan säga till en hund: "Det är bara åska", men hon fattar det inte.
"Ta det här."
Så jag väckte min fru och sa:
"Var är pillren?" Hon sa: "I skåpet."
Så jag gick för att hämta dem, men på burken stod det att de hade gått ut.
Så jag väckte henne igen och sa: "De har gått ut."
Hon var irriterad. "De har inte gått ut, det är nya piller i en gammal burk."
Jag sa: "Jag borde ha tänkt på det. Det är mitt fel.
Folk kommer på besök och får mjölk och frågar: 'Har den gått ut?'
Och jag säger: 'Det är ny mjölk i en gammal mjölkkartong.
Är du den dummaste personen i världen? Varför förstod du inte att det var så?'"
Ungefär så sa jag. Fast inte lika roligt.
Sen fortsätter hon och säger att hundmedicin inte kan gå ut.
Jag sa: "Det har du inte ens hört ett rykte om."
Vi känner inte såna. Vi känner ingen hundmedicin-tillverkare som sms:ar henne:
"Vi håller på med stora grejer här.
Jag ville berätta för dig först att vi har uppfunnit medicin som inte går ut.
Berätta gärna för din man klockan tre på natten."
Vi tog med vår dotter till Disneyland när hon var två. Folk sa att det var fel.
Vi frågade ingen, men de berättade det gärna ändå.
"Hon kommer inte att minnas det."
Jag sa: "Hon tror på Mimmi Pigg.
Mimmi är verklig för henne, hon blir glad."
Ska jag låsa in henne i en garderob och säga: "Minns du igår? Nej.
Tills du börjar minnas saker slösar inte jag mina pengar på dig."
Vi försöker uppfostra henne. Det är svårt att uppfostra barn nuförtiden.
Man kan inte ge dem smisk, man kan inte prata om det i en mick, helt klart, så...
Så vad gör man? Hoppas att det löser sig. Att ge smisk blev alldeles för stort.
Man såg en video på en dam som slogs med sin unge på Wal-Marts parkering.
De sa: "Man får inte ge barn smisk." Men det var ett riktigt slagsmål.
Det var inte vad vi pratade om.
Jag fick smisk, min generation fick det. Det gick bra.
Om man pratar med äldre generationen säger de att de blev slagna med slagträn.
De berättar saker och man tänker: "Det låter fel, du skulle ha ringt polisen."
"Polisen slog oss också. Alla slog!"
Det är kul att vara hemma. Jag har återförening i high school i år.
Jag ser verkligen fram emot det.
Jag gick inte på college, så det här är den sista grupp människor jag träffade...
Jag längtar. Jag älskar det.
Jag gick på tioårsjubileet, älskade det. Jag föreslog ett vid 15, men ingen ville.
Äntligen är det 20 år.
En kompis sa: "Jag ska gå ner i vikt inför 20-årsjubileet."
Och det känns alltid... "Varför inte gå ner
för de som har varit i ditt liv varje dag under de senaste 20 åren?
Din fru har varit tvungen att stirra på din tjocka kropp i 15 år.
Träna för hennes skull."
Men han säger: "Nej, jag sparar det till folk jag hatar."
Jag går som jag är. Bara...
Det här är vad som hände. Jag vet inte vad jag ska säga. Ja.
Jag...
Jag tränade inte då, jag började inte senare
så jag ser bara hur det blir.
Jag tränar inte alls.
Det är inte ens... Ni säger inte ens: "Vad? Oj."
Ni tänker: "Jo, vi förstod det."
När jag bokar hotell frågar jag om de har gym. Jag har inte ens träningskläder.
Jag säger: "Är det öppet dygnet runt? Jag tänkte börja i natt vid midnatt.
Jag undrade om det..."
Istället för att träna säger jag att jag vägde 150 kilo förut.
Det är mycket. De vet inte, så...
Jag har aldrig vägt så mycket, men ser rätt bra ut för nån som har vägt 150 kilo.
Jag säger: "Ja, jag blev trött på att vara trött, okej?
Idag fuskar jag, men vanligtvis är jag rätt strikt."
Jag äter inget hälsosamt.
Jag gillar äpplen, men bara de som är färdigskurna.
Jag äter inte ett helt. Jag är väl ingen häst.
Kan ni jobba lite på det, där borta på äppelfabriken?
Hur äpplen nu kommer hit.
Många dokumentärer vill få en att äta bättre.
Jag såg Fed Up och det handlar om all mat jag äter varenda dag.
Det fanns inget i den som jag inte hade ätit nyligen.
"Det har jag inte ätit på länge."
Det har jag inte sagt på länge. Det finns inget jag inte har ätit.
Som airheds. "Är de fortfarande goda?" "Japp, de är jättegoda.
De finns i flera färger nu, det är kul."
Jag går bara till restaurangkedjor.
Jag kan inte tänka längre än till kedjorna.
Och de gör bort sig hela tiden, men jag går ändå tillbaka.
Jag åker till McDonald's, och jag har inte mage att säga i deras Drive Thru:
"Jag sa ingen lök. Den har lök."
För de tänker: "Du är för gammal för det här. Det är ingen riktig restaurang.
Jag är 11 år gammal. Han är 90.
Åk till... Du bor här, åk till en vanlig restaurang."
Jag var med om en incident på...Starbucks.
Jag gick in på Starbucks och beställde en iskaffe med mjölk. Inga konstigheter.
Killen gav mig en märklig blick. Man får för sig saker.
"Jag är säker på att han inte hörde mig."
Men det har gått för långt och ni rör båda vid kreditkortet, så...
Så du får tänka: "Okej, få se vad han tror att han hörde."
Jag går till slutet på disken, och han ger mig mjölk med is i.
Jag måste fråga. "Vad är det här?" Och han säger: "Mjölk med is i."
Och jag säger: "Vad tror du... Ser jag ut som en galning?"
Jag har inte beställt mjölk i hela mitt liv.
Jag har aldrig varit ute och tänkt:
"Vet du vad jag skulle vilja ha? En kopp mjölk. Det vore gott.
En kopp mjölk, och jag vill dricka den med sugrör, nåt annat jag aldrig har gjort.
Det gör vi. Och så lägger vi is i.
Vi gör nåt jag inte ens visste att man kunde.
Det gör vi inför ett gäng människor jag inte känner."
Det var på en Starbucks inne på en Target. Inte ens en riktig Starbucks.
"Vi gör inte riktigt allt här." Och jag sa: "Har ni mjölk med is?
Har ni det?"
Jag går till dem alla. Och alla gör bort sig.
Jag vill att de ska vara bättre.
Jag åkte till Wal-Mart. Jag gillar dem.
Jag är en Wall-Mart-kille. Sån är jag.
Jag åkte till en... Wal-Mart börjar bli lite...
Ibland när man går in kan de som jobbar där...
Jag vet inte, jag säger: "Jag vet inte om du jobbar här.
eller om du är kund, det är vilket som."
Men de hjälper till, det är snällt.
Jag åkte till en för att köpa en hängmatta.
Så jag gick in och gick dit jag tror att hängmattorna bor
och jag hittade en kille och sa: "Säljer ni hängmattor?"
Han sa: "Vad är en hängmatta?"
Det gjorde mig så ställd att jag tänkte: "Säger jag det fel?"
Jag sa: "Jag tror att jag säger det fel, för du vet vad det är."
"Är det 'hängmacka', med ett k-ljud, låter det rätt?
Säljer ni hängmackor?"
Och han sa: "Vi har slut på 'hängmackor', de är slut.
Det är hängmacke-säsong."
Så jag gick ut, satte mig i bilen och googlade var man kunde köpa en 'hängmacka'
och Google svarade: "Menar du 'hängmatta'?"
Ja, det gör jag, Google. Var var du när jag behövde dig?
Den andra pinsamma delen av det är att det hände
och sen ringde jag en komikerkollega för att berätta historien.
"Det är kul, eller hur?" Men sen frågade jag:
"Låter det som att jag skryter om jag säger att jag skulle köpa en hängmatta?"
Av nån anledning är det ett rikemansköp i mitt huvud.
Det är... En hängmatta från Wal-Mart. Publiken skulle säga: "Oj, skulle vi...
...få höra om hur bra det går för dig?
Hur är det att ha två träd så nära varann?
Är det bra? Jag har hört... Det ser bra ut, jag har sett bilder."
Jag har gjort ett dyrt inköp.
Jag gjorde laserkirurgi på ögonen.
Vi bodde i New York, så jag gjorde det på Manhattan.
Jag fick rabatt, så det blev lite billigare.
Det funkade. Jag ser inte den här sidan av rummet
men den här sidan ser jag nästan för bra.
Nej, det gick bra. De gjorde några grejer som var konstiga.
Förutom rabatten jag fick. De vill visa en video för en.
Innan man går in säger de: "Här, titta på ögonkirurgi."
"Gör det bara. Jag vill inte se."
Jag litar på... Vi är i en byggnad, det här verkar äkta, så...
Bak i en skåpbil hade jag kanske velat se en.
Men ni...var bara normala.
Och de bad mig inte ta med nån.
Jag sa: "Ska jag ta med nån som kan köra hem mig?"
"Nej, de flesta kan se..." "Du sa 'de flesta'? Är du säker?
Jag kan säga åt nån var jag är."
Och de sa: "Nej. Har du berättat för nån var du är?"
Så man går in och de ger en Valium.
Sen går man och gör det, och när man är klar
så får man stora solglasögon. Och jag har tagit Valium.
De säger: "Går det bra?" "Ja, det här var den roligaste operationen nånsin...
Det har varit en kul dag."
"Kan du se?" Jag sa: "Ja, det går bra." Så jag går ner, jag är ju på Manhattan.
Jag börjar gå mot tunnelbanan, några kvarter bort.
Sen börjar ögonen göra så ont att jag bara vill blunda.
Jag vill inte öppna dem. Så jag tänker: "Jag tar mig inte hem."
Så jag tar ut telefonen och lyckas ringa min fru.
Jag sa: "Du måste hämta mig, jag ser inget.
Och du borde ha följt med, förresten.
Varför är inte du här?"
Så jag sa: "Du måste hitta mig. Jag har gått vilse, jag har svängt.
Åk tillbaka till kliniken och utöka sökområdet tills du hittar mig."
Och jag stod... Jag satte handen på en vägg och stod så.
För jag var rädd att jag skulle släntra ut i gatan och hasa runt.
Innan jag vet ordet av står jag mitt i gatan, med mina stora solglasögon.
Vilket inte...är så konstigt för New York, men...
Så jag stod med handen så här i en halvtimme.
Det gick så långt att om nån hade kommit fram
så hade de kunnat ta med mig hem. Vem som helst som sa: "Kom nu"
hade jag kunnat bo med i resten av mitt liv.
Komedi är kul, för man får resa så mycket.
Jag flyger en del, och det blir aldrig lättare att flyga.
Man tror att alla plan man sätter sig på kommer att krascha.
Det är inte... Det är mörkt, jag vet. Det är aldrig avslappnande.
Jag hade... Jag gick ombord på ett plan en gång, och...
Har ni gått på ett plan där alla ser ut som såna som dör i en flygplanskrasch?
"Det känns som om jag har sett oss förut."
En gång sa en pilot att det var hans sista flygning innan pensionen.
"Säg det när vi landar istället, kompis.
Vi kommer inte att förändras. Vi är samma människor."
Han säger: "Hur som helst är det min sista flygning.
Jag vet helt säkert att jag inte flyger igen."
Jag försöker bli bättre. När man reser får man se olika städer
och jag försöker att faktiskt utforska staden och se saker.
Jag åkte till Wilmington i North Carolina, och... Ja, några av oss...
De har ett stort krigsfartyg där. Det kan vara en flod, man ser andra sidan.
Men det är nog en del av havet.
Det är ett sånt ställe man tänker: "Kan jag dricka vattnet eller inte?"
Men man kan inte fråga nån hur vatten funkar, så...
Jag gick inte ens ombord, men ni får inte tro att jag inte såg den.
Jag kollade upp annat att göra. De har ett "Cape Fear Serpentarium".
Det är en killes hus
där han har ormar, ödlor och en krokodil. I hans hus.
Han innehar världsrekordet för att bli biten av en giftorm. Det är sju gånger.
Det är ett rekord ingen försöker slå.
Det är inte... Det är så många gånger.
Han blev biten tre gånger, och sen fyra gånger till efter det.
Så många gånger han blev biten.
Tre är många, och fyra gånger till efter det är alldeles för många.
Men jag tänkte: "Jag måste se det, det blir grymt."
Så jag gick dit, och gick in. När man går in kommer man till en reception.
Där har han två papegojor och ett gäng affischer med anti-regerings-budskap.
Det är sant. Han har det.
Det är två papegojor och information om chemtrails.
Han säger: "Det här är vad jag vill prata med dig om."
"Jag vill bara se ormarna." Han säger: "Okej, kan vi prata om det senare?
"Vi får se hur det går med ormarna."
Så jag betalade, nio dollar. Bara kontanter, så klart.
Så jag gav honom mina nio dollar.
Den första ormen jag ser är en gabonhuggorm. Den är otroligt giftig
och det finns en historia om den.
Två ungdomar bröt sig in på National Zoo
i början av 80-talet för att stjäla en gabonhuggorm, av nån anledning...
De stoppade ormen i en soppåse.
Sen gick de ut med påsen över axeln, som om de glömde vad de precis hade gjort.
Ormen bet igenom soppåsen, för det var en påse från 80-talet, inte som de vi har nu.
Det här var när soppåsar var skräp.
Ormen bet grabben, som hamnade i koma i fyra dagar
och det är allt vi vet.
Man tänker: "Det är ju skälet till att vi läser det här.
Dog han? Är han starkare? Är du han? Hur slutade historien?"
Om ni åker dit, och det bör ni...
Om ni åker så var där klockan 15 på lördagar och söndagar, då matar han dem.
Jag tittade på min klocka, hon var 15. "Vi går och ser när de äter."
Den första ormen de matade var en svart mamba.
Det är en annan galet giftig orm som inte borde finnas utanför en djurpark.
Särskilt inte hos en kille som hatar Amerika.
Vi tänker: "Okej, vi ser det här."
Vi går dit, och han sätter ett hönsnät runt sig
och om ormen kommer ut skulle den ta sig över nätet rätt fort.
Hålen i nätet skulle jag beskriva som lite större än en svart mamba.
Vi lutar oss mot det, barn står och lutar sig emot det.
Vi säger: "Nej, stå nära du." Barnen har ansiktena pressade mot det.
Vi står omkring honom, och han har en hink med döda möss.
Han tar en mus, kastar in den, ormen äter den, vi hurrar och går vidare.
Nästa orm är en tre och en halv meter lång anakonda. Den här ormen är enorm.
Han ställer upp glasburen med en planka, så stor är den.
Inget hönsnät. Den är inte giftig.
I värsta fall lyckas vi brotta ner ormen.
Vi står där och han tar fram hinken igen.
Den här gången har han döda kaniner i den. De största kaniner jag har sett.
Jag hade betalat nio dollar för att se hur kaninen levde.
För att se kaninen komma körande.
Han tar ut en enorm tvåhandstång. Den ser specialgjord ut.
Han tar en kanin, tar ett steg tillbaka...
Han tänker få ormen att komma ut och ta den, som om han jagar.
Det är kaninen, han, barn och vi.
Han är den enda personalen där.
Vi står där, och som tur är kommer ormen ut och tar kaninen.
Han kramar den, den trillar ner.
Han lyfter upp den och säger: "Påskharen är död."
Han skämtar med barnen.
Vi väntade på att han skulle säga att han skojade. Det gjorde han inte.
Han stirrade ännu mer på barnen, för att bekräfta det. "Så är det."
Sen säger han: "Okej, ni kan röra ormen."
Ingen frågar. Vi går därifrån.
Ingen säger: "Jag antar att vi får klappa dem."
De är på väg och han får barnen att klappa den.
De flesta vill inte röra ormen. De flesta klappar kaninen han åt.
Det var som på 30-talet. Inga regler. Det är som att åka skidlift.
Har ni halvvägs upp tänkt: "Min bygel låstes inte.
Borde den det? Jag gör inte sånt här."
Den sista var en tre meter lång krokodil.
Han har stirrat på alla från sin bur
som om han försöker minnas alla som stöttade killen.
"Jag ska nog hitta dig."
Om han var här inne skulle jag inte bli förvånad.
Så nervös är jag när jag går ut.
Vi står där, krokodilen är där.
Han låser upp dörren. Han hämtar sin kaninhink
och tar en kanin och tänker kasta in den så att vi ska kunna se.
Han tar kaninen, krokodilen ser den
och går framåt, slår till dörren som är olåst, och tydligen trasig.
Han slår till dörren och krokodilen hamnar ute på mattan av bara farten, där vi är.
Det är en tre meter lång krokodil på golvet.
Alla får panik. Det är som en Godzilla -film.
Folk springer, alla gråter, folk gråter jättemycket, de störtgrinar.
Alla bakom dig är döda. Man antar det, man tittar inte ens.
Nån kvinna sa: "Min man..." Och jag sa: "Din man är borta, damen!"
Vi borde inte vara här. Det var så många tecken på att vi inte borde vara här.
Så vi går.
Kobran stod på tur. Jag vet inte ens om den var i en bur.
Han kanske tittade på med oss.
Det här är en sann historia, och här är mitt bevis.
Jag har bevis.
Det finns ett omdöme på TripAdvisor från den dagen.
Det är inte mitt, jag skriver inte omdömen.
Men nån gjorde det. Ni kan se det.
Gå till TripAdvisor, skriv in "Wilmington, North Carolina, Cape Fear Serpentarium."
Gå sen till omdömena: fyra stjärnor till en stjärna.
Om ni vill se vad jag pratar om så börja med en stjärna.
Men de är alla rätt roliga.
De som satte fyra stjärnor älskade det.
Tre och två stjärnor gillar inte propagandan i receptionen.
De kan inte släppa det.
Under den med en stjärna finns: "Krokodilen rymde ur buren."
Det bästa enstjärniga omdömet jag har läst. "Jaha, blev du sårad av affischerna?
Rymde krokodilen när du var där? Det gjorde den för oss.
Och han borde nog inte ha varit ute med oss. Så det blir en stjärna."
Tack så mycket.
Ni är bäst, det betyder mycket. Tack så mycket!
Nate Bargatze, gott folk!
Undertexter: Tilda Appelberg