‫- ספיישל קומדיה של NETFLIX -‬
‫כולם, קבלו את מליסה ויאסניור!‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫טוב, זה…‬
‫זה ממש מתוק. תודה, חבר'ה.‬
‫זה ממש עושה לי טוב. תודה.‬
‫נפלא לראות את הפנים היפים שלכם.‬
‫אז… אני מליסה.‬
‫אני אומרת לעצמי משפטי מוטיבציה מדי יום,‬ ‫להעלאת הערך העצמי.‬
‫זו שיחה עצמית חיובית.‬
‫אני אומרת דברים כמו,‬
‫"אני מצחיקה. אני כותבת נהדרת".‬
‫אבל אני קולטת שהקול שלי נשמע ציני‬ ‫ואני לא מאמינה לי.‬
‫"אני חכמה מאוד".‬
‫למרבה המזל, אני עושה חיקויים.‬ ‫יש לי חיקוי של דולי פרטון ו…‬
‫כן.‬
‫זה הקול הכי מרומם שיש, נכון?‬
‫אז אני אומרת משפטי מוטיבציה בתור דולי‬ ‫וזה עובד הרבה יותר טוב.‬
‫"אני כל כך חכמה. אני…‬
‫אני מעולה במה שאני עושה.‬
‫יש לי רעיונות יצירתיים כל הזמן.‬
‫אני כתבתי…‬
‫אני כתבתי את 'ג'ולין'.‬
‫רואים?"‬
‫אני לא כתבתי את "ג'ולין".‬
‫אבל זה עובד מצוין.‬
‫"אני כל כך יפה.‬
‫אני חביבה ומוכשרת.‬
‫אני תמיד אוהב אותי.‬
‫אני עובדת קשה. אני ממוקדת.‬
‫אני משלימה את המטרות שלי בקלות".‬
‫אני עובדת…"‬
‫"יותר כמו מ-22:00 עד 24:00,‬ ‫כי זה כל הזמן שאני מקבלת"‬
‫כי סטנדאפ זה בלילה. הבנתם?‬
‫אני תמיד מנסה להיות מליסה טובה יותר. בסדר?‬
‫כרגע מה שמעצבן אותי בעצמי,‬
‫אני ממלמלת כשעליי להיות אסרטיבית,‬ ‫כשאני צריכה לבקש משהו.‬
‫כשאני במסעדה ורוצה לבקש משהו מהמלצר,‬ ‫אני לא רוצה להטריד אותו‬
‫אז המשפטים שלי תמיד הפוכים. אגיד…‬
‫"פודינג אורז, יש לך אותו?"‬
‫"'ארנולד פאלמר', מכינים כאן משקאות כאלו?"‬
‫"חשבון, אנחנו מוכנים בשבילו".‬
‫אני כמו "יודה" במצבי לחץ, אני מדברת הפוך.‬
‫"פודינג אורז. יש לכם את זה?"‬
‫רגע, מזמן לא עשיתי "יודה", תנו לי להתאמן.‬
‫"'ארנולד פאלמר', יש לכם… אתם מכינים כאלו?"‬
‫רגע… לעזאזל.‬
‫"חשבון, יש לך… אנחנו מוכנים בשבילו".‬
‫לא משנה, אני לא רוצה לעשות קקי.‬
‫בחיקוי הזה צריך ללחוץ.‬
‫חלק מהחיקויים הרבים שאני עושה‬ ‫ממש עוזרים לי וחשבתי…‬
‫אני עושה חיקוי של "סימס".‬ ‫זוכרים את "סימס"?‬
‫טוב, אולי אתם עדיין משחקים בזה.‬
‫אני עושה חיקוי של "סים" כמנגנון הגנה,‬
‫אם אני הולכת לבד ומרגישה שעוקבים אחריי,‬ ‫אני מתחזה ל"סים" וזה מפחיד אותם. אני עושה…‬
‫"היי".‬
‫אם אינכם מכירים את "סימס",‬ ‫חפשו את זה אח"כ ותצחקו.‬
‫תראו, אני חייבת לומר‬ ‫שאני לא הכי חכמה שיש. בסדר?‬
‫חשבתי…‬
‫לפעמים עולה לי רעיון ואני אומרת,‬ ‫"אוי, למה חשבתי את זה?"‬
‫לאחרונה סיפרתי לחברה…‬ ‫אמרתי, "היי, תקשיבי לי.‬
‫אני חושבת שהציצים שלי קטנים‬
‫כי במשך כל חיי ישנתי על הבטן.‬
‫הם לא יכלו לגדול.‬
‫מעכתי אותם".‬
‫חברתי אמרה, "זה לא עובד ככה".‬ ‫אמרתי, "בסדר. אל תספרי לאף אחד".‬
‫אני מאוד ילדותית. בסדר?‬
‫חשבתי על זה. בחיי, אני כזו ילדה.‬
‫תראו, ההורים שלי…‬
‫אימי היא מנהלת החשבונות שלי. בסדר?‬
‫היא מתעסקת במסים ובחוזים שלי,‬ ‫אני לא קוראת כלום.‬
‫אני אסירת תודה על ההורים שלי.‬
‫הם ממש עוזרים לי עם ניירת.‬
‫לכן החלטתי שכשהם ימותו…‬
‫אני רוצה למות.‬
‫אני לא רוצה להתעסק עם הניירת.‬
‫אני צוחקת, אני אשאר פה.‬
‫אני ממש קרובה למשפחה שלי. אני מל"א, טוב?‬
‫לפעמים, בהפסקות שלי מ"סטרדיי נייט לייב"‬
‫אני הולכת הביתה וישנה אצל הוריי.‬
‫הם אוהבים את זה. אני לא.‬
‫כל הזמן.‬
‫הלילות שבהם אני לא אוהבת לישון אצל הוריי‬
‫זה כשאני חוזרת מאוחר מסטנדאפ,‬
‫או אחרי בילוי עם חברים באחת בלילה.‬
‫אימי תמיד תקפוץ מהמיטה שלה‬
‫רק כדי לדבר ולקשקש.‬
‫כי היא אוהבת אותי, הבנתי.‬
‫אבל כאילו, "לא עכשיו, אימא.‬ ‫נדבר מחר בבוקר.‬
‫אני שונאת לדבר עם אימי באחת בלילה.‬
‫היא זועפת, היא כנה,‬ ‫היא חצי ישנה, עין אחת פקוחה.‬
‫זה מפחיד אותי.‬
‫אני מצחצחת שיניים, "אני מתה להיכנס למיטה".‬
‫ואז אני רואה אותה במראה מתקרבת מאחוריי‬
‫כשהיא נראית כמו מכשפה מ"סידני", רק…‬
‫"את בבית?‬
‫נורא קר.‬
‫לא קר לך, מליסה?‬
‫קר לי.‬
‫קר לי מלהסתכל עלייך.‬
‫למה אין לך גרביים או נעלי בית?‬
‫לכן את תמיד חולה.‬
‫הינה, קחי את נעלי הבית שלי".‬
‫"לא, אימא. אני אוהבת להיות יחפה".‬
‫"אל תדאגי, יש לי עוד בכיסים.‬
‫אל תתני לי יחס כזה, בסדר?‬
‫בכל מקרה…"‬
‫והזרועות שלה מתרוממות.‬
‫"מה את לובשת?‬
‫את מתלבשת גרוע. תוכלי להיראות טוב יותר,‬ ‫את בתוכנית טלוויזיה".‬
‫אני אומרת, "אימא, זה הסגנון שלי".‬ ‫"בסדר.‬
‫אני לא מבינה את זה.‬
‫את יכולה לבקש ממני,‬
‫תשאלי ממני בגדים של 'ברברי',‬ ‫או של 'מייקל קורס'".‬
‫"אני שונאת את מייקל קורס, אימא".‬ ‫"כולם אוהבים את מייקל קורס.‬
‫הם מכבדים אותו.‬
‫בכל מקרה…‬
‫השפם שלך צומח.‬
‫טפלי בו, את בתוכנית טלוויזיה.‬
‫ראית שקניתי כיסא חדש?‬
‫'הום גודס'.‬
‫אל תיגעי בו, הידיים שלך מצחינות.‬
‫בכל מקרה…‬
‫רוצה לבוא איתי ל'קוסטקו' מחר?"‬
‫"לא, אני שונאת את 'קוסטקו'".‬ ‫-"אלוהים.‬
‫אקנה לך פיצה".‬
‫"בסדר".‬
‫תודה.‬
‫אני אוהבת לאכול צוהריים עם אימי,‬ ‫זה הבילוי שלנו, ארוחת צוהריים.‬
‫אבל כשאנחנו יוצאות,‬ ‫אני מכריחה אותה לנהוג בכל פעם.‬
‫אני לא רוצה לנהוג,‬ ‫כי אימי היא "נהגת במושב האחורי".‬
‫היא מעירה על הנהיגה שלי‬ ‫והיא יודעת שזה מעצבן אותי.‬
‫אז היא לוחשת על הנהיגה שלי.‬
‫וזה יותר גרוע,‬ ‫כי אני עדיין יכולה לשמוע אותה,‬
‫וכל מה שהיא אומרת נשמע מטונף‬ ‫באוזניים התמימות שלי.‬
‫היא לוחשת ואני שומעת אותה אומרת…‬
‫"סעי לאט.‬
‫מהר מדי".‬
‫היא יושבת לידי ומחזיקה במתלה.‬
‫והיא לוחצת על ה…‬
‫כנראה שיש דוושת בלם בצד הזה‬ ‫שלא ידעתי עליה, כי היא לוחצת עליה.‬
‫"לאט".‬
‫"אנחנו עדיין חונות".‬
‫"סעי לאט.‬
‫תפסיקי.‬
‫תירגעי.‬
‫נורא קר.‬
‫אנחנו לא ממהרות.‬
‫אוי, הגב שלי.‬
‫יש מקום חניה שם…‬
‫פספסת אותו.‬
‫עכשיו צריך לחנות מאחור". מטונף!‬
‫הכול נכון.‬
‫גם אבא שלי מצחיק, הוא…‬
‫ההפך מאימי.‬
‫אימי ממש קשה וכנה. זה כואב, אבל זה מצחיק.‬
‫אבא שלי הפוך ממנה.‬ ‫הוא רגיש ואוהב לשמח אנשים,‬
‫הוא עליז ורוצה שכולם יחייכו.‬
‫הוא אוהב מחזות זמר.‬
‫אימא שלי שונאת מחזות זמר.‬
‫הייתי בטנדר של אבי כשהוא נוהג‬ ‫והשיר מ"גריז" מתנגן ברדיו,‬
‫ואבא שלי כזה, "הו, כן!"‬
‫אימא שלי כאן, כאילו…‬
‫"אני שונאת את 'גריז'.‬
‫אני שונאת את דני זוקו".‬
‫באחד הלילות המנומנמים האלו‬ ‫אימי ניגשה אליי ואמרה,‬
‫"היה לי חלום…‬
‫שאביך נהיה לי גיי".‬
‫וזה…‬
‫היא כנראה חושבת כך‬ ‫כי מדי שנה ביום הולדתו בספטמבר,‬
‫הוא צופה ב"שיר אשיר בגשם",‬ ‫זה הסרט האהוב עליו. טוב?‬
‫הוא צופה בו בסלון ורוקד…‬
‫והיא כנראה מביטה בו ואומרת,‬
‫"ידעתי".‬
‫אבא המסכן.‬
‫הדינמיקה ביניהם היא כמו‬ ‫של ג'ון קנדי וסטיב מרטין‬
‫ב"תקועים בדרך". זוכרים את זה?‬
‫הם מתווכחים כמו בסרט הזה.‬
‫אני שומעת את ההורים שלי בחדרם, אימי אומרת,‬
‫"היי, מייק…‬
‫לא כולם צריכים לחבב אותך. טוב?‬
‫אתה לא צריך שכולם יחבבו אותך.‬
‫אנשים לא מחבבים אותי, אני בסדר.‬ ‫אתה לא רואה אותי בוכה.‬
‫לא אכפת לי".‬
‫אבי אומר, "תפסיקי, לופה,‬
‫ניסיתי להצחיק את הילדים,‬ ‫היה להם שבוע קשה".‬
‫"הם לא מחבבים אותך, מייק.‬ ‫אף אחד לא מחבב אותך".‬
‫אני נכנסת. "אימא, אבא, אתם בסדר?"‬
‫"אני בסדר.‬
‫אבא שלך בוכה.‬
‫אף אחד לא מחבב אותו".‬
‫היא בריונית.‬
‫הוא גם קצת חנון,‬
‫כשהוא רוקד, הוא רוקד ככה. בסדר?‬
‫לפעמים אימי מביטה בו ואומרת,‬
‫"לו הכרנו בביה"ס, הייתי מרביצה לך".‬
‫לעזאזל.‬
‫המשפחה שלי מקסיקנית,‬
‫אני צריכה לספר את זה.‬
‫יש כאן מקסיקנים? כן.‬
‫מעט אנשים מאמינים לי.‬
‫הרבה אנשים אומרים לי,‬ ‫"את לא נראית מקסיקנית".‬
‫ואני מייד מתנצלת. "הו…‬
‫מצטערת, שכחתי את הסומבררו שלי.‬
‫אני… לא דיברתי ברי"ש מתגלגלת?‬
‫מצטערררת", ואני מתרחקת בריקוד סלסה.‬
‫"מצטערררת".‬
‫אבל אני מאוד אמריקנית, טוב? דור שני.‬
‫לא שקדתי על לימודי הספרדית בילדותי.‬
‫אבל אני לומדת עכשיו, טוב?‬
‫אני לומדת, כי אני…‬
‫יש לי קרובי משפחה שמדברים רק בספרדית.‬
‫כמו סבתא שלי, "אבואליטה" שלי.‬
‫אני לא יודעת מי היא וזה לא בסדר.‬
‫נכון? זה לא בסדר שכשאני רואה אותה,‬ ‫אני רק מהנהנת ומחייכת.‬
‫"היי, אבואליטה. מה נשמע?"‬
‫לא אכפת לה. היא יושבת שם ובוהה בי,‬ ‫היא כל כך גאה, רק…‬
‫"תראו את מליסה.‬
‫תראו איזו קטנטונת.‬
‫יפה, כן. תראו…"‬
‫תודה. גם את יפה.‬
‫אל תשכחי".‬
‫"כן, כן".‬
‫ואז היא מדברת עם אחרים בספרדית.‬
‫"מה? מליסה?‬
‫כן? למה לא?‬
‫היא משוגעת.‬
‫תראו. היא משוגעת. תראו".‬
‫"אני יודעת שאני משוגעת. גם את, מה?"‬
‫"לא, אני לא".‬
‫"מה?‬
‫מליסה?‬
‫מסכנה.‬
‫מסכנה".‬
‫מה? הנימה השתנתה.‬ ‫מה את אומרת? זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫"היא לא רוצה חבר. מסכנה".‬
‫מה לעזאזל?"‬
‫"זרה טיפשה שלא מדברת ספרדית".‬
‫"בסדר גמור".‬
‫אז זה הקול של סבתא רבתא שלי.‬
‫אני חייבת לספר. אל תהיו עצובים,‬ ‫היא מתה לא מזמן. טוב?‬
‫אבל היא הייתה בת 105.‬
‫איזו קשוחה. היא הייתה אדירה.‬
‫אחד הזיכרונות האהובים עליי מ"אבואליטה"‬ ‫היה כש…‬
‫פעם, במסיבת ערב חג המולד,‬
‫היא השתינה על הספה שלנו ו…‬
‫תראו, בשלב הזה בחיים זה מותר.‬
‫תשתיני בכל מקום. זה כבוד.‬
‫אני זוכרת את אותו ערב.‬ ‫כולם הלכו, זה היה בחצות.‬
‫ראינו שלולית קטנה על הכרית, על הספה.‬ ‫לא ידענו אם זה יין או שתן.‬
‫והשתטינו בשעה הזו.‬
‫אימי לקחה את הכרית ואמרה…‬
‫"תריחי את זה".‬
‫ואני אוהבת לרחרח דברים אז הלכתי על זה.‬
‫ועכשיו אני מדברת ספרדית.‬
‫אמרתי, "אלוהים אדירים, זה פיפי.‬
‫חג שמח, משפחה".‬
‫אני אוהבת את התרבות שלי,‬ ‫אבל הייתי ילדה פרחחית ולא הערכתי את זה.‬
‫הייתי פרחחית קטנה.‬
‫היה לנו אוכל מקסיקני כל הזמן,‬ ‫המון שעועית בבית שלנו. טוב?‬
‫התלוננתי לאימי. "נמאס לי משעועית.‬
‫די עם השעועית.‬
‫אני רוצה פטוצ'יני אלפרדו."‬
‫לא קיבלתי אלפרדו.‬
‫היה לי רק דוד בשם אלפרדו,‬
‫והוא הביא עוד שעועית.‬
‫אני חושבת שסבתי הייתה שמחה לדעת‬ ‫שיש לי בחור.‬
‫טוב? יש לי חבר.‬
‫כן. יודעים מה? אני ממש אסירת תודה.‬
‫אני שונאת דייטים. באמת.‬
‫אני שונאת את זה, כי… למה בכל דייט…‬
‫אני שונאת דייטים, כי…‬
‫אני קורעת מצחוק.‬
‫ורוב ה…‬
‫תראו, אני…‬
‫ברוב הדייטים אני צוחקת לבד.‬
‫פשוט קורעת, מבינים?‬
‫והבחור לא מבין אותי. אני חושבת,‬ ‫"בא לי לחזור הביתה ולבלות איתי.‬
‫אני מצחיקה".‬
‫אני גם לא אוהבת לפלרטט.‬
‫זה לא עובד לי. עם הקול שלי? לפלרטט?‬
‫קלטתי שכשאני מפלרטטת,‬ ‫אני נשמעת כמו אבא גאה.‬
‫זו האנרגיה שלי.‬
‫כשאני מפלרטטת עם בחורים אני אומרת,‬ ‫"אתה נראה טוב הערב.‬
‫אהבתי את הז'קט שלך.‬
‫אתה נראה נהדר, בני.‬
‫לעזאזל. תשכח מזה שאמרתי 'בני'.‬
‫טוב, בכל מקרה, תסיים את שיעורי הבית שלך".‬
‫החבר שלי… אני חייבת להתרברב, הוא כנר.‬
‫הוא טוב בזה, לא גרוע.‬
‫כן, באמת.‬
‫כמה כנרים אתם פוגשים?‬ ‫כמה כינורות אתם פוגשים?‬
‫לא הרבה.‬
‫לפעמים אני שומעת אותו מנגן בכינור.‬
‫בחדר, פשוט…‬
‫וזה מפחיד. מבינים?‬
‫אני חשה חרדה ומרגישה שאני בטיטאניק,‬
‫היא שקעה והכנרים עשו…‬
‫אני מתחילה לאסוף חפצים יקרי ערך.‬
‫"מהר, צריך לקחת שיבולת שועל,‬ ‫את הכלב שלי וחתיכת עץ".‬
‫הוא אומר, "מה את עושה עם דלת העץ שלי?"‬ ‫אני אומרת, "נשים וילדים קודם, כלבה".‬
‫הוא מתוק. כלומר,‬ ‫הוא ניגן בכינור בהלוויה של סבתי,‬
‫וזה היה ממש מתוק.‬
‫ואז זה היה מוזר,‬
‫לאחר התפילה הדודות שלי‬ ‫ניגשו אליו ואמרו לו,‬
‫"תנגן גם בהלוויה שלי".‬
‫זה ממש אפל.‬
‫כמו כן, זה ממש מוזר, כי הוא ניגן את‬ ‫"כביש מהיר לגיהינום". מבינים?‬
‫בהלוויה שמעתי תינוק קטן בוכה. שמעתי…‬
‫אני יודעת, זה מפחיד.‬
‫אעשה את זה שוב.‬
‫שמעתי את התינוק ו…‬ ‫תינוקות תמיד בוכים בכנסייה.‬
‫אתם יודעים מה חשבתי?‬
‫זו הפעם היחידה שאני רוצה להחזיק תינוק,‬ ‫כשאני בכנסייה.‬
‫טוב? כי הם תמיד בוכים‬ ‫ואז מותר לך לצאת משם.‬
‫את מחזיקה תינוק…‬ ‫את אומרת, "אני הולכת, הוא עצבני".‬
‫את יוצאת ואומרת, "תודה רבה, תינוק,‬ ‫היה כל כך משעמם שם".‬
‫החבר שלי הוא אבא, טוב?‬ ‫יש לו שני בנים קטנים.‬
‫ואני אוהבת לבלות איתם,‬
‫כי קלטתי שכל מה שאני אוהבת זה ילדותי,‬ ‫אז ממש כיף לי.‬
‫לפעמים הוא מדבר לילדים שלו,‬ ‫אבל הוא באמת מדבר אליי.‬
‫הוא מביט בילדיו ושואל,‬ ‫"מי רוצה לצפות ב'מלך האריות'"?‬
‫"ורפיקי? כן! "‬
‫"טוב, מי רוצה מקרוני וגבינה?"‬
‫"אני".‬ ‫"טוב, מי השתין במכנסיים?"‬
‫"אני.‬
‫קיבלתי את זה מסבתא שלי".‬
‫לפעמים אני מחקה קולות בשביל הילדים שלו ו…‬
‫זה מעלה את הערך העצמי שלי,‬ ‫כי הם צוחקים מכל קול.‬
‫עשיתי להם את מיקי מאוס…‬
‫"היי, בנים. אתם מיוחדים מאוד. פלוטו!"‬ ‫והם עשו…‬
‫עשיתי להם מיניון פעם. "הו, בננה".‬
‫אש קטצ'אם מ"פוקימון", הילד הקטן, הוא עושה…‬
‫"היי, פיקאצ'ו, תגיד לילדים שהם מיוחדים.‬ ‫פיקה, פיקאצ'ו!"‬
‫אבל אם הילדים לא צוחקים מהקולות שלי,‬
‫אין לי ברירה אלא ללכת על קרטמן, כמו…‬
‫"אתם לא מעריכים את הסמכות שלי.‬ ‫תמצצו לי את הביצים, אני הולך הביתה".‬
‫מגיע להם.‬
‫לפעמים כשאני מבלה איתם,‬
‫החבר שלי מלמד אותם עובדות נחמדות‬ ‫שאני לומדת בפעם הראשונה.‬
‫כן. הלכנו על המדרכה, טוב?‬
‫והוא הצביע עליה ואמר,‬ ‫"ילדים, תראו, זה שביל חלזונות.‬
‫השביל הנוצץ הקטן מאחורי החילזון".‬
‫הם לא התעניינו, אבל אני אמרתי…‬
‫"אתה רציני? החלזונות עושים את זה?"‬
‫לא ידעתי. אני בת 33 ולא ידעתי.‬
‫ממש התלהבתי, הלכתי הביתה ו…‬
‫גיגלתי "שביל חלזונות".‬
‫אל תגגלו "שביל חלזונות".‬
‫אלא אם אתם אוהבים דברים גסים‬ ‫ואז לכו על זה.‬
‫אני אוהבת ללמוד עובדות נחמדות. טוב?‬
‫כי אני אוהבת לספר עובדות נחמדות לחברים,‬ ‫כי אני רק…‬
‫אני רוצה שהם יחשבו,‬ ‫"מליסה שולפת דברים חכמים מהשרוול".‬
‫אבל מטריד אותי שכשמישהו מטיל ספק‬ ‫בעובדה הנחמדה שלי,‬
‫אני מאבדת את הביטחון העצמי.‬
‫יצאתי לטיול עם החבר שלי ואמרתי,‬
‫"זה קיסוס רעיל. אתה יודע איך יודעים?‬
‫'שלושה עלים, לא נוגעים'".‬
‫והוא אמר, "באמת?"‬
‫"אני לא יודעת.‬
‫לא יודעת, אולי קראתי את זה איפשהו.‬
‫לא יודעת. אל תצטט אותי ואל תספר לחבריך,‬ ‫אני לא יודעת. אלוהים, עכשיו אני עצבנית.‬
‫אולי תתגלגל בתוכו ותגלה?"‬
‫יש לו חוש הומור טוב,‬ ‫אני ממש אסירת תודה על כך, כי…‬
‫יצאתי עם בחורים שלא צוחקים‬ ‫מאותם דברים כמוני וזה כאילו…‬
‫זה נורא.‬
‫את פשוט לבד.‬
‫יצאתי עם בחור לפני כמה שנים,‬ ‫נסענו למקסיקו.‬
‫משהו קרה במקסיקו שבגללו חשבתי,‬ ‫"זה לא יעבוד. הוא לא צחק איתי על זה".‬
‫היינו על סירה קטנה. טוב?‬
‫מסכן.‬
‫הוא ארגן את זה בשקיעה,‬ ‫סירה מקסיקנית צבעונית, אנחנו…‬
‫רק הוא ואני בסירה, רק…‬
‫ואני מסתכלת על התחת שלו.‬ ‫מותר לי, יצאתי איתו. טוב?‬
‫המכנסיים שלו היו נמוכים וראו את קצה החריץ.‬
‫מה עושים כשרואים את קצה החריץ?‬
‫עושים "בופ" קטן.‬
‫המוח שלי מייד אמר, "עושים 'בופ', כמובן".‬
‫לא משאירים את האצבע לזמן רב, רק קצת…‬
‫ראיתי את החריץ ואמרתי, "מגניב, אני נכנסת".‬
‫"בופ".‬
‫הוא אמר, "אל תעשי את זה. אני שונא את זה".‬
‫"באמת?" הוא אמר, "אני שונא את זה".‬
‫אז הגענו ליבשה.‬
‫ואני חושבת, "אלוהים…"‬
‫נכון שאם משהו מצחיק אתכם והאדם השני‬ ‫לא בעניין, אתם צוחקים אפילו יותר?‬
‫זה מה שקרה לי, אני…‬
‫אמרתי, "אל תחשבי על זה, מליסה. עזבי".‬
‫אבל זה לא יצא לי מהראש, שמעתי רק…‬
‫"בופ".‬ ‫"אל תעשי את זה".‬
‫מעולם לא הרגשתי כל כך בודדה, פשוט צחקתי.‬
‫בסוף הטיול אמרתי, "אני אפרד ממנו".‬ ‫התקשרתי אליו.‬
‫"זה לא עובד, אנחנו לא צוחקים‬ ‫מאותם דברים וזה בסדר, אתה מבין?"‬
‫הוא אמר, "תני לי דוגמה למשהו‬ ‫שלא צחקנו עליו ביחד".‬
‫"כשהיינו בסירה…‬
‫ועשיתי לך 'בופ'.‬
‫עשיתי לך 'בופ' בסירה".‬
‫הוא אמר, "אני לא אוהב את זה, טוב?‬
‫אבי עשה לי את זה בילדותי".‬
‫בכל פעם.‬
‫ואמרתי, "מעניין.‬
‫אבא שלך נשמע נהדר.‬
‫הוא עדיין עם אימא שלך?‬ ‫כי בא לי לעשות 'בופ' כל הלילה".‬
‫מסכן.‬
‫בטיול למקסיקו הוא רצה ללכת לכנסייה‬
‫ואני קצת פרחחית בחופשות,‬ ‫הייתי בהפסקה מ"סטרדיי נייט לייב" ואמרתי…‬
‫"אני לא רוצה ללכת לכנסייה.‬
‫אני לא רוצה ללכת. לא!"‬
‫הוא לקח אותי לכנסייה ואמר, "אוי,‬ ‫היא סגורה בגלל הנזק מרעידת האדמה".‬
‫וחשבתי, "תודה לאל.‬
‫הייתי צריכה למצוא תינוק".‬
‫אני רוצה ללמוד ספרדית,‬
‫כדי להכניס את זה לחדר השינה‬ ‫בשביל החבר שלי. טוב?‬
‫אבל כמה… כן, זה יהיה לוהט.‬
‫יצאתי עם בחורים… טוב, תירגעו. אני…‬
‫כאילו שאעשה את זה במיטה.‬
‫אולי אעשה זאת, זה יהיה מצחיק.‬
‫לא, אבל אני רוצה ללמוד ספרדית.‬ ‫בחדר השינה, כאילו…‬
‫יצאתי עם בחור… כמה בחורים אמרו,‬
‫"את מקסיקנית, אז תעשי‬ ‫דיבור מלוכלך בספרדית?"‬
‫ואני כאילו, "לא.‬
‫אבל…‬
‫אוכל לחקות את סבתי המתה.‬
‫"תראו, יפה, כן.‬
‫קטנטנה.‬
‫מסכנה.‬
‫היא משוגעת, תראה".‬
‫"אני בגן העדן".‬
‫כי היא מתה.‬
‫תראו, אני יודעת שהערב ראיתם אותי‬ ‫צוחקת מהבדיחות שלי, טוב?‬
‫זו התוכנית שלי לכל יום בחיי. אבל…‬
‫אז אני…‬
‫חשבתי על זה.‬
‫כשאזדקן ואמות,‬
‫אני רוצה שמילותיי האחרונות‬ ‫יהיו כאלו שמצחיקות אותי. טוב?‬
‫אני אוהבת להצחיק את עצמי, אז זו התוכנית.‬
‫אני מקווה להיות קשישה,‬ ‫חלושה ומכורבלת במיטה.‬
‫המשפחה מסביבי.‬
‫"נכדים, בואו הנה.‬
‫"בואו". אעשה את הקול הזה. "בואו הנה".‬
‫"יש משהו חשוב שעליי לספר לכם".‬
‫"כן, סבתא?"‬
‫"אני…"‬
‫"כן?"‬
‫"אני…"‬
‫"תגידי את זה".‬
‫"אני…‬
‫וזה כל מה שאני יכולה לשיר מהשיר הזה,‬
‫כי לנטפליקס אין את הזכויות על השיר הזה.‬
‫וזה כל מה שאני יכולה לשיר…‬
‫זה כל מה שאוכל להביא מהשיר של 'ניקלבק'".‬
‫"זה שיר של 'ניקלבק'?"‬
‫"כן, חלק ממנו".‬
‫"רגע, יש עוד".‬
‫"לא".‬
‫"כן".‬
‫"לא, סבתא. לכי כבר לעולמך".‬
‫"לא. איזו חוצפה. לא.‬
‫אני אגיד מתי.‬
‫אני…"‬
‫"תפסיקי".‬
‫"אני…‬
‫"'הובסטנק', אל תשכחו אותם,‬ ‫סבתא אוהבת אותם".‬
‫"לכי".‬
‫"עבדתי עליכם.‬
‫כך אסיים.‬
‫תודה, חבר'ה.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬