A NETFLIX STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Köszöntsétek a hihetetlenül vicces Dusty Slayt!
Oké.
Jól van. Jól szórakozunk.
Király, hogy itt lehetek.
Király, hogy utazhatok, meg szállodákban alhatok.
Jó buli. Imádom a szállodákat.
Nem mindig a legjobbakat kapom.
Nemrég voltam egyben.
Ki volt írva a szobában:
„Az ellopott tárgyakért nem vállalunk felelősséget.”
Úgyhogy elhoztam pár cuccot. Vágod?
Én sem vállalok felelősséget.
Nem is itt dolgozom, gondoltam.
Baromi régóta szükségem volt egy konnektoros lámpára.
Vágod?
Unom a falba dugdosni a cuccaimat.
Vágod?
Nem könnyű USB portos lámpát találni.
Ha találsz egyet, nem hagyod ott. Mindig ezt mondom.
Jól van. Jól szórakozunk.
Szeretem megmondani, hogy jól szórakozunk.
Megkérdezni nem szeretem.
Sok standupos azt kérdezi: „Jól szórakoztok?”
Én nem. Nem kockáztatok. Vágod?
Nem tudhatod, mi sül ki belőle. Inkább kijelentem, hogy jól szórakozunk.
Szereztem egy új tévét. Lett mostanában lámpám, tévém,
de a tévé nem a hotelből, és…
Eltelt egy kis idő, meg akartam szabadulni a régitől,
de nem akartam kidobni.
Elvittem az adományboltba.
Besétáltam az adományboltba a régi tévémmel,
a pasi meg azt mondta: „Nem.
Ilyen tévéket már nem veszünk be.”
Pedig az övék lett.
Később, este, mikor már zárva voltak. Értitek?
Csak szépen letettem.
Engem aztán egy adománybolt sem utasíthat vissza.
Ma nem. Máskor sem. Ajándék.
Ajándékot nem utasítunk vissza.
Számlát nem kaptam róla. Az adót nem tudom majd visszaigényelni.
Kemény év lesz.
Elviszem a ruháimat az adományboltba, és megkérdezik, kérek-e számlát.
Nem kell bizonyíték, hogy ez az enyém volt.
Látod, mi van rajtam.
Képzeld el, mit adok tovább ingyen.
Mi az, amihez túl jó vagyok?
Ezeket tavaly vettem ugyanebben az adományboltban.
Oké? Jól van.
Szeretek használt képkereteket venni. Néha jó vásárt lehet csinálni.
Néha megtalálod más családok képeit.
Nem tudom, ez hogy működik.
Az emberek azt mondják, unom ezt a keretet és ezt a családot.
Sokat jelent,
de nem eleget, hogy megragasszam a hátát.
Nincs ilyesmire időm.
Egész nap csak ragasztgathatnék.
Jól szórakozunk.
Szeretek így integetni. Csomót szoktam. A viccek végén intek,
hogy tudjátok, ez volt a vége.
Sokszor lehet tudni, mert nevettek.
De néha szükség van az integetésre.
Sok mindent csinálok.
Fogdosom a sapkám, a szemüvegem, az övem.
Mint egy baseballedző…
a harmadik bázisnál.
Jól van. Jól szórakozunk.
Szeretem ezt a sapkát.
Az adományboltból van. Nem pont ez, de egy ugyanilyen.
Szeretem, mert más ember leszek tőle. Sokan nem tudják, mert nem láttak nélküle.
De ha leveszem, azt gondoljátok:
„Lefogadom, hogy a csávó szereti a rockot.”
Ugye?
Ha meg felteszem: „Nem, a nagymamája rokkant.”
Vágod?
Jól van.
Ha leveszem:
„Úgy néz ki, mint a Korn énekese.”
Ha felteszem: „Nem. Inkább popcornt zabál.”
Jól van. Jól szórakozunk.
Ha leveszem: „Fogadok, hogy füvet szív a csávó.”
Ha felteszem: „Egyértelműen füvet szív.”
Mindent nem tud megváltoztatni.
Nem varázssapka.
Hányan gondolták, hogy a hajam a sapka része?
Igen. Oké.
Sokan hiszik.
Mondják, hogy úgy nézek ki, mint Forrest Gump egy nagy futás után.
Bár frissebb lenne a film. Ülne a vicc.
Egy csávó kommentált a YouTube-on.
Azt mondta, úgy nézek ki, mint aki imádkozik a Nascar futam előtt.
Nem teljesen tudom, ez mit jelent, de oké.
Megcsinálom.
Ma nagyon jó a hajam, mert szállodában aludtam.
Ha szállodában vagyok, csomó sampont használok.
Mert ingyen van, és jó szórakozás.
Tudjátok, imádom a szállodákat.
Főleg a kicsit lepukkant hoteleket.
Nem szeretek kilógni.
Szeretem, ha a bejárat előtt cigiznek.
Azért ne ott lőjék túl magukat,
de az nem baj, ha kicsit drogoznak.
Szeretem, ha kiszűrődik a szobákból a fűszag.
Így tudom, mi fér bele.
Ha felhívnak a recepcióról, mert fűszagot éreznek, azt mondom: „Én is.
Nem zavar, de azért kösz a kérdést.
Ha bármire szükségem van, szólok. Nem kell feljönni. Megvagyok.”
Voltam egy hotelben, ahol nem működött a lift.
Felértem a szobámba, a Wi-Fi sem ment.
Lementem, és szóltam, hogy nincs Wi-Fi.
Azt mondták: „Igen, kicsit gyenge. Ramada Inn 1 a hálózat neve.”
Végre értettem, miért gyenge.
Mert nem a Ramada Innben voltunk.
A Ramada Inn látszott az ablakból.
A pasi azt mondta, az előtérben jó a jel, használjam ott.
Mondom: „Úgy tűnik, nem tudod, mire kell.
Nem egy Excel táblán dolgozom, haver.
Tiszta ideg vagyok. Vágod?”
Jól szórakozunk.
Előfordul, hogy egy régi hotelben bedugnád a telód,
de a konnektor kiesik a falból?
Mi van ezekkel a konnektorokkal?
Ki lazítja meg őket?
Miért lazul meg mindegyik?
Kinek ilyen nagy a töltője?
Erről beszélek. Nekem normál méretű a töltőm.
És mégsem dugom be.
Egész nap félig töltött telóval mászkálok.
Csak azt mondom, ne lazítsátok meg a konnektorokat.
Lehet, hogy más is használná még.
Szeretem, ha szűk a konnektor. Vágod?
Jól van. Jól szórakozunk.
Jól szórakozunk.
Sok helyen megszálltam már. Egyszer megszálltam
egy kaszinóban. A szobában volt egy tábla.
Rajta volt mindennek az ára, amit csak ellophattál.
Így ha elemelted, csak levonták a számládról.
Gondolom, hogy ne lopj.
De volt egy vasalódeszka 20 dollárért.
Arra gondoltam, ez nem is rossz üzlet.
Nem tudom, nem gyakran veszek vasalódeszkát.
De 20 dollár nem hangzik soknak.
Ráadásul ki elég bátor, hogy vasalódeszkát lopjon egy hotelből?
Lámpát? Könnyű. Csak beteszed a táskádba.
Nem a búrát, de a körtét.
De vasalódeszkát?
Kijelentkezésnél magyarázkodhatsz, hogy te hoztad.
Hasonlít az ittenire,
de mindig vasalódeszkával utazom.
Szerencse, mert a szobában úgysem volt.
Megnézhetik. Nincs.
Nem is tudok vasalni.
Ez a legjobb formám. Ezt kivasalták nekem.
Tudom, hogy kell.
Bedugod a lámpába, aztán…
így csinálsz, de nem tűnnek el a gyűrődések.
Sok hotel óvja a környezetet.
Legalábbis ezt mondják, ha nem akarnak törülközőt mosni.
„Mentsük meg a Földet! Használd többször a törülközőt!”
Én nem bánom.
Néha annyi ideig használok egy törülközőt, hogy már attól leszek büdös.
Vissza kell állnom a zuhany alá lemosni a törülközőszagot.
Egész életemben ilyen környezetbarát voltam.
Mondták már, hogy malac vagyok.
Imádom ezt a szót. Jópofa szó. Tetszik.
Ha valakit undinak gondolsz, hívhatod malacnak.
Ez tud fájni.
De furcsa módon bók is lehet.
Kontextustól függ.
Ha a hálószobában mondod valakinek, az izgató is lehet.
„Te malac!”
Fura, hogy van egy szó, ami lehet bók meg sértés is.
Tudod, melyik szó nem ilyen?
Undorító.
A feleséged azt kéri az ágyban, beszélj mocskosan.
„Undorító vagy.”
Nem működik. Régen sokat ittam.
Tapasztalatból tudom.
Régen sokat ittam. Már nem iszom.
Abba kellett hagynom, mert folyton kiütöttem magam,
és abból sem sül ki semmi jó.
„Tegnap berúgtál, de kösz, hogy segítettél az adóval.” Ilyen nincs.
Nem direkt csináltam.
A három sör utáni bizsergést akartam fenntartani, de 15 után nehéz.
Tizenöt után már nem hat a sör. Erősebbre kell váltani.
Felesezni kezdesz.
Pár feles után átcsúszol az úgynevezett „sötét oldalra”.
Az agyad kiürül, a látásod elhomályosodik,
olyan titkaidat is elmondod, amikről nem tudtál.
Ha kiütöd magad, az agyad azt mondja:
„Ezt jobb, ha nem látod.
A tested felett elvesztettem az irányítást,
de megakadályozhatom, hogy lásd, mit csinál.
Másnap úgyis megtudod.
A munkahelyeden.
Ha még lesz munkád.”
Sokszor kiütöttem magam. Hozzá lehet szokni.
De az elsőre emlékszem. Kínos volt.
Másnap felhívott a haverom, hogy hogy vagyok.
Mondtam, hogy másnaposan, de jól.
Azt mondta: „Elmondom, mit meséltél tegnap.”
„Basszus. Ne mondd el!”
„Én is ezt gondoltam.”
De egy idő után hozzáedződtem. Felkelek, ránézek a mobilomra,
és kitörlöm az embereket az életemből.
Nem tudom, könnyebb új barátokat találni, mint ezt kimagyarázni.
Páran tudják, miről beszélek.
Nem mindenki tud ezzel azonosulni.
Régen azt mondtam, van, akivel nem lehet bulizni. Ez van.
Ha nem akarod, hogy kidobjanak a boltból, a te bajod.
Igen. Inni akarok, de vásárolnom kell.
Pantallót kell szereznem. Esküvőre megyek.
Ha még áll a meghívás.
Nem is tudom, mi az a pantalló.
És fogalmam sincs, mi az a khaki.
Egy barátomtól megkérdeztem, miben menjek az esküvőjére.
„Valami khakiban.” Visszakérdeztem. „Milyen színű legyen?”
Értitek.
Azért jól szórakozunk.
Nem vágtam, hogy a khaki egy szín. Ez a poén.
Jól szórakozunk. Ne aggódjatok!
Ne is törődjetek vele! Jól szórakozunk.
Régen sokat vezettem ittasan.
Nem dicsekszem, de elég jól ment.
Ébredtetek arra, hogy vezettek?
Kiütöttétek magatokat, és egyszer csak: „Basszus! Vezetek.
Hogy rúgtam be ennyire?
Hova megyek?”
Lapos a kerekem. „Remélem, ez friss dolog. Nem akarok abroncsot venni.”
Lehúzódtam egy parkolóba, megemeltem a kocsit.
Levettem a lapos kereket, de nem tudtam feltenni az újat.
Felhívtam az autóklubot. Kijött egy fickó. „Maga részeg.”
„Józanul ki tudnám cserélni a kereket.
Az autóklubot hívtam, nem az anonim alkoholistákat.”
Igen, tudom.
Értitek.
„Cseréljük ki a kereket, aztán induljunk.
Oda kell érnem valahova.
Nem tudom, hova, de amíg kicseréli, kitalálom.
Még nincs szükségem szponzorra. Pár év múlva felhívom.”
Régen sokat vezettem ittasan.
Tennesseeben ha be vagy csípve, az ittas vezetés.
Szóval ha már iszol, rúgj be!
Legalább tudsz aludni, amikor lesittelnek.
Értitek? Értik.
Ha négy sörért is letartóztatnak, miért ne igyak 14-et? Vágod?
Nem én írom a törvényeket. De e szerint élek.
Csak kétszer kaphatnak el. Ne fecséreld el!
Ha két évig mopedet vezethetsz csak, legalább legyen egy jó sztorid.
Nem támogatom az ittas vezetést. Sokan ezt hiszik.
Csak azt mondom, hogy régen
nem volt Uber, se Lyft, se megbízható taxik.
Szóval ha inni akartál, vezetned kellett.
Néha megbeszéltük, ki vezet, de ez nem jelentette, hogy az nem ivott.
Csak azt, hogy tudtad, ki vállalja a kockázatot.
Egyik barátomnak nincs vesztenivalója.
Még jogosítványa sincs.
Nincs olyan józan barátom, aki hajlandó vezetni,
és szívesen lógnék vele.
Volt, aki felajánlotta, hogy elvisz.
De azt mondtam: „Ne! Szórakozni akarunk.
Nem akarom, hogy egész este a józanul figyelj.”
Nincs szükségem valakire, aki mindenre emlékszik majd.
Alabamában nőttem fel. Sehova nem lehet eljutni gyalog.
Nem sétálsz a kocsmába, se haza.
Ha túl későn sétálsz haza, elüt egy részeg sofőr.
Vigyáznunk kell. A kormány mögött biztosabb.
Jól szórakozunk.
Oké.
Alabamában nincsenek metropoliszok. Metró sincs.
Oké. Értitek. És…
Jól szórakozunk.
Régen sokat cigiztem.
Annyit, hogy belefájdult a tüdőm.
Rágódohányra váltottam, amíg rendbe jött.
Aztán amíg a szám is, megint szívtam.
E-cigit sose használtam. Leszoktam, mielőtt divatba jött.
Egy időben csomó különböző e-cigi volt.
Volt a rendes, cigiszerű fajta.
Aztán volt a JUUL. És volt, aki walkie-talkie-t szívott.
Emlékeztek? Az antennát tették a szájukba.
Még a hangja is olyan.
Nehéz lehet, ha walkie-talkie-d meg e-cigid is van.
Épp szívok egy slukkot, vagy keresnek?
Sok füst is jön ki belőle.
A dugóban egy pasi mögött ültem. Azt hittem, ég a furgonja.
Ült, és szívta az e-cigit.
Heavy metalt hallgatott.
Sose voltam heavy metal rajongó. A country zenét szeretem.
Jól van. Mi volt ez, négy ember? Tökéletes.
Oké. Tessék. Ott vannak.
Imádom a countryt. Oké?
Egy jó country szám olyan időket idéz, amik sose történtek meg.
Gyerekkoromban sosem voltunk a tónál, de ha hallok egy country dalt a tóról,
úgy érzem, emlékszem rá.
Szép idők voltak.
Szükség volt rá, mert sose utaztunk.
Egy alabamai lakókocsiparkban nőttem fel, és jól szórakoztunk,
csak nem tudom, miért hívják parknak.
Nem volt benne semmi.
Vízi csúszda sem. Néha csináltunk magunknak.
Letettünk egy régi ponyvát némi mosogatószerrel.
Egyszer egy fa gyökere felé tettük a ponyvát.
Ugratni akartunk.
De ez nem így működik.
Nekimentem, felkeltem, és dolgozni kezdtem.
Elegem lett a játszadozásból.
Vége a játéknak. Kész. Ki kell fizetnem az orvost.
Nem tudom, ütköztetek-e gyökérrel, miközben 110-zel csúsztok hason,
és vigyorogtok.
Letörli a mosolyt az arcodról.
Gyerekként sosem sátraztam, mert lakókocsiban nőttem fel.
Úgy éreztük, tudjuk,
milyen a kempingezés.
Azt gondoltuk, így is egy táborhelyen lakunk,
nem érdemes ráadásul sátorra váltani.
Tudtuk, milyen szegénynek lenni. A hajléktalanságot nem akartuk kipróbálni.
Nem a hajléktalanságot akarjuk gyakorolni.
Sokan hajléktalannak néznek.
Ha olyan városban járok, ahol sok a hajléktalan,
az utcán sokan azt gondolják, én is az vagyok.
Már előfordult párszor.
Egyszer a texasi Austinban üldögéltem.
Kábé így voltam felöltözve. Fellépésre készen.
Ültem a parkban, néztem magam elé,
és valaki megszólított.
Felnéztem, és egy kislány, papírzacskóval a kezében, megkérdezte,
kérek-e egy szendvicset.
Igen. Nagyon édes volt.
És kértem szendvicset.
Úgyhogy pont jól jött ki.
Megtöltöttem a hasam, de a lelkem üres volt.
Nem voltam túl büszke magamra.
De ingyen szendvicset nem utasítok el. Annyira nem vagyok eleresztve.
A pénz bonyolult dolog. Gyerekkoromban megtanultam.
Lehet régi, lehet új, lehet vérdíj, lehet mosott pénz.
Nekünk egyik sem volt.
Nekünk „drága pénzünk” volt.
Ha nem tetszik, amit a szüleid vásároltak, azt mondják: „Drága pénzen vettük”.
Drága pénzért a legócskább dolgokat adják.
Soha semmi jót.
Drága pénzen kaphatsz pólót, amire rányomják a neved.
Tennesseeben, Gatlinburgben.
Gyerekkoromban csomó farkasos pólóm volt.
Anyukám úgy gondolta, jól áll a farkasos póló.
Minél több a farkas, annál jobb!
Mehet mellé a hold is, hadd legyen mire vonyítani.
Gyerekkoromban volt egy sapkám, amire rányomták a nevem.
Az állt rajta: „Dusty”, itt.
Nehogy elraboljon valaki.
Az emberrabló meglátja: „A családnak úgysincs pénze.
Csak adjunk neki cukrot.
Biztos nem kapott cukorkát egy ideje.”
Én meg próbálok bemászni a furgonba.
De nem hagyják.
„Emberrablók vagyunk.”
Mire én: „Tudom. Én meg egy gyerek.
Azon igyekszem, hogy elraboljanak.
Ki akarok jutni a lakókocsik közül.”
Az volt a legrosszabb a lakókocsiparkban,
hogy általános suliban mindenre rá kellett írni a címem.
Nem voltam szegény,
amíg nem írtam rá minden papírra, hogy Moore Lakókocsipark, 8. parcella.
Minden gyerek azt kérdezte: „Te lakókocsiban laksz?”
Nem tudom, min csodálkoztak.
Dusty a nevem.
És minden nap nascaros pólóban jövök suliba.
Az iskolatáskám a Marlboro katalógusból van.
Bizony.
A szüleim végre eleget cigiztek, hogy legyen hova tennem a könyveimet.
Ha eloszlik a füst, olvasni is tudok.
Így ment nálunk a karácsonyi bevásárlás. Anya odaadta a Marlboro katalógust,
bekarikáztam, mit kérek,
ő meg elkezdett cigizni.
Azt mondta: „Meglesz.
Meglesz.
Meglesz.”
Ma ez már nem menne.
Ma már nem jutalmazzák a dohányzást.
Nagy kár. Ma bolhapiacra kell járni.
Imádom a bolhapiacokat.
Ha meglátok egyet, bemegyek. Imádom.
Nemrég jártam egyen, és egy árusnak remek DVD-akciója volt.
Imádom a DVD-ket.
Szeretek egy évtizeddel lemaradni mindenki mögött.
Csak most kezdek rájuk kapni. Jó időzítés, nagyon olcsók.
Ennek a nőnek remek akciója volt. Három DVD öt dollár.
Nem rossz ajánlat.
Gondoltam, veszek belőle hatot, akkor hatért fizetek tízet.
Három ötért, kétszer.
Egyszerű. Ugye?
De a hölgy nem értette a saját akcióját.
Odamentem, hogy ezeket a DVD-ket kérem.
Mire ő: „Hány darab?”
Mondom, hat.
Ő meg: „Három kerül öt dollárba.”
Mondom: „Igen.
Hat meg tízbe.”
Azt mondja: „Azt hiszem.”
Nem is tudtam, mit feleljek.
Nem akartam, hogy azt higgye, lehúzom.
Mondom: „Ez az akció. Háromszor öt, csak kétszer.”
Gondoltam, ezzel megbeszéltük. Előfordul. Elviszem tíz dolcsiért.
De hallom, hogy számol.
Halál komolyan így volt.
Aztán becsukta a szemét…
Azt mondja: „Jól van. 15 dollár lesz.”
Én meg: „Nem alkudozni próbálok.
Ez az akció.
Három DVD öt dollárért, csak kétszer.
Ha akarja, megveszem azt a hármat, aztán leveszem a sapkám…
és megveszem ezt a hármat.”
Ez bejött.
Bejött. Jól van. Jól szórakozunk.
Van, hogy a boltban készpénzzel fizettek,
és ellenőrzőtollal vizsgálják a bankjegyeket,
aztán szintén készpénzben adnak vissza?
Mindig elkérem a tollat.
Ha ők nem bíznak bennem, én sem bennük.
Igen, tudom, hogy egy dollár.
Hamisított egy dollárosokkal mászkálok.
Jól szórakozunk.
Gyerekkoromban sok nascaros pólóm volt.
Nincs ezzel semmi baj. Annyi ilyen pólóm volt,
hogy ha ünneplőbe kellett öltöznöm, anya a legújabb nascaros pólót adta rám.
Mondom, ez nem ünneplő, mire ő: „Tudom.
Tűrd be!”
Attól teljesen más lesz.
Autószerelés után betűröd, és mehetsz is a templomba.
Apám máig ezt csinálja. Jó szorosan betűri.
Nagyon szorosan. A sima pólóból V-nyakú lesz.
A farmerja szárából lóg ki a pólója.
A mellszőrzete átüt a pólón.
Apám nagy University of Alabama rajongó.
Ha betűri a pólót, annyit látsz: „University”.
Mintha az egyetemeknek drukkolna.
Pedig nem drukkol nekik. Kicsúfolt, mert egyszer olvastam.
Nem azért, ahogy olvastam, azért mert olvastam.
Azt mondta: „Az én fiam nem fog könyveket olvasni!
Úgyhogy abbahagytam.
Inkább drogozni kezdtem.
Jól van. Jól szórakozunk.
Nem jártam egyetemre. Nem tudom, kiderült-e az eddigiekből…
Nem jártam, mert pénzbe kerül.
Úgy éreztem 18 évesen, ha lenne pénzem tandíjra, egész jól meglennék amúgy is.
De nem kell mindenhez.
Nem tudtam, mi legyek, de gondoltam, nem kell.
Ha orvos vagy ügyvéd akarsz lenni, akkor igen,
de az út- meg házépítéshez nem kell diploma.
Majd megoldjuk. Nem?
Abraham Lincoln is épített házat. Ő járt iskolába?
Nem tudom.
Nem tudom. Őszintén, azt se tudom, házat épített-e.
Ezt csak úgy mondják.
De tuti házban lakott.
Értitek? Oké.
Jól szórakozunk.
A kedvencem a lakókocsiban a tornádók voltak.
Mert akkor ki kell menni.
Igazi házba kell menni egy időre. Imádtam.
„Azta, mennyi tégla!”
Csak akkor láttam téglát, ha bedobták az ablakon,
rajta egy üzenettel.
„Vágd le a füvet!”
A Mobilotthon-tulajdonosok Egyesületében így megy ez.
Jól szórakozunk.
Most Nashville-ben élek. Egyik télen tornádóriasztást adtak ki.
Hallgattam a rádióban, mit kell tenni,
attól függően, milyen házban élsz.
Ha olyanban, aminek van pincéje, menj a pincébe!
Ha nincs, menj a fürdőbe, vagy egy kicsi szobába!
Ha lakókocsiparkban élsz,
menj a szomszéd házába, vagy menj ki, és feküdj le az árokban!
Igen. Ez volt a hírekben.
„Figyelj! Fogalmunk sincs, mit mondjunk.
Hoztál pár rossz döntést életedben.
Most szembe kell nézned velük. Nem tudunk segíteni.
Igen. Tudjuk, hogy esik, és az árok megtelik vízzel.
Csak merülj alá!
Igen. December van. Hideg lesz.
Valószínűleg megbetegszel. Feküdj le!
Tudjuk, hogy kint nincs rádió.
Nem hallod, meddig tart a riasztás. Maradj kint, amíg eláll az eső!
Csak hasalj le!”
Tetszik, hogy a másik lehetőség átmenni a szomszédhoz.
Nem tudom, mennyi lakókocsiparkot láttak,
de ahol én laktam, ott a szomszéd is lakókocsiban lakott.
Mintha azt akarnák, hogy egy helyen legyünk.
Hátha a súly lent tart.
Ha meg van a szomszédban ház,
a szomszédok nem olyan barátságosak.
Nem hívnak be, hogy megnézzük a cuccaikat.
Ha a tornádó nem viszi el, hátha elvisszük mi.
Azt akarják, hogy vedd le a cipőd, mielőtt bemész.
Bekopogtatsz az ajtón. „Gyere be! Levennéd a cipődet?”
„Nem, kösz, inkább hazamegyek.
Bár mondtad volna telefonban, akkor át sem jövök.”
Ácsorogjak zokniban, mintha jógáznánk.
„Namaste.” Én meg: „Inkább hazamegyek.”
De nem voltunk olyan szegények gyerekkoromban.
Csak nem volt meg mindenünk. Sosem kaptam fagyit.
Anyukám tejet öntött egy tálba,
aztán behívott a szobába, és azt mondta: „Későn értél ide.
Legközelebb, ha szólok, majd siess!”
Sokat feküdtem az árokban.
„Ne az új farkasos pólóban!
Drága pénzért vettem.”
A szüleim kétéves koromban váltak el.
Nagy harc ment a szülői felügyeletért. Anyám vesztett.
Hozzá kerültem.
Így igaz. És…
Jól szórakozunk. Ennek a fickónak tetszik. És…
Jól szórakozunk.
A mai szülők mások, mint gyerekkoromban.
Főleg, ha háziállatokról van szó.
A mai szülők azt mondják: „Elvisszük a cicát orvoshoz.”
Gyerekkoromban apám azt mondta: „Már nincs cicánk.”
És a cica eltűnt.
Még csak nem is haragudtam miatta. Csak reméltem, hogy lesz másik.
Mire apám: „Meglátjuk, mi téved erre.”
Mert nem igazi háziállataink voltak, rabul ejtettük a természetet.
Arra járt egy kutya, hozzáláncoltuk a fához.
Két hétig nálunk volt a világ leggonoszabb macskája.
Kiderült, hogy egy oposszum.
Mondtam, hogy nem sokat olvastunk,
és még nem volt internet.
Csak azt hittük, valami furcsa fajta.
Láttatok már oposszumot?
Szerintem nem cél, hogy lássák.
Kifejezetten éjszakai állat.
Minden oposszum, amit láttam, a szemembe nézett.
Azt mondta a nézésük:
„Nem kellene most itt lenned.
Nem tehetek róla, hogy így nézek ki.
Ez az én időm.
Itt kint eszem a szemetedet.
Hagyj magamra!”
Volt már, hogy átmentetek valakihez, akinek ugat a kutyája,
morog rátok, de a háziak szerint nem harap?
Honnan veszik?
Csak mert eddig nem harapott? Hátha ma lesz az első.
Mert úgy néz ki, mintha akarna.
Mindig azt mondják: „Legfeljebb halálra nyalogat.”
Halálra?
Ki beszélt itt halálról?
Attól félek, hogy megharap. Nem tudom, hogy jön ide a halál.
Furcsa, mert az a kutya úgy néz ki, mint aki harapni akar.
Átmész valakihez, és ott egy fickó egy késsel.
Így csinál.
Erre azt mondják: „Nem fog megszúrni.”
Legfeljebb halálra nyalogat.
Egy perc és megnyugszik.
Csak nem szokott emberek között lenni.
Köszönöm szépen.
Köszönöm.
A feliratot fordította: Kondi Viktória