EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Velkommen til den hylesjove Dusty Slay!
Ja. Vi morer os.
Jeg er glad for at være her.
Jeg er glad for at være her og på farten og bo på hoteller.
Det er sjovt. Jeg bor på hotel. Jeg elsker hoteller.
Jeg får ikke de bedste hoteller. Jeg var på et hotel for nyligt.
Der var et skilt inde på værelset:
"Ikke ansvarlig for stjålne ting."
Så jeg tog nogle ting. Er I med?
"Jeg er heller ikke ansvarlig. Jeg arbejder ikke her."
Hvad fanden. Jeg mangler en lampe med stikkontakter.
Er I med?
Jeg er træt af at stikke ting i væggen.
Det er svært at finde en lampe med USB-stik.
Når man finder en, tager man den. Det siger jeg altid.
Godt. Vi morer os.
Jeg fortæller folk, at vi morer os.
Jeg vil ikke spørge.
Mange komikere spørger: "Morer vi os?"
Ikke mig. Jeg kan ikke risikere det.
Man ved aldrig, hvordan det går. Jeg fortæller jer, at vi morer os her.
Jeg har et nyt tv.
For nylig fik jeg en lampe, et tv,
og et tv, ikke fra et hotel, og…
Jeg havde haft det gamle længe og ville af med det,
men ville ikke smide det ud, så jeg tog det til genbrugen.
Og jeg dukkede op med det gamle tv,
og genbrugsfyren sagde: "Næ.
Vi tager ikke den slags mere."
Men de tog det.
Senere den aften, da de var lukket. Er I med?
Jeg satte det af.
Jeg vil ikke afvises af genbrugen.
Ikke i dag. Aldrig. Det er en gave.
Man afviser ikke en gave.
Jeg fik ikke min kvittering, så jeg kan ikke trække det fra i skat.
Det bliver et hårdt år.
Har I afleveret tøj i genbrugen, og de siger:
"En kvittering?"
"Nej. Jeg vil ikke bevise, jeg ejede det tøj.
I kan se, hvad jeg har på.
Forestil jer, hvad jeg giver væk gratis.
Forestil jer, hvad jeg er for god til.
Jeg købte det her tøj sidste år i den her genbrug."
Okay. Ja.
Jeg køber genbrugte rammer.
Tit gør man et godt køb.
Nogle gange kan man få billeder af andres familie.
Hvordan mon det sker?
Folk siger: "Jeg er færdig med den ramme og den familie."
De er vigtige for mig,
men ikke nok til at bøje hæfteklammen bagpå.
Det har jeg ikke tid til.
Så kan jeg bøje hæfteklammer hele dagen.
Vi morer os.
Jeg vinker tit sådan her.
Jeg vinker sådan efter en joke
for at vise, at den joke er slut.
I ved det tit, fordi I griner.
Andre gange må jeg gøre sådan her.
Der sker en del her.
Jeg rører min kasket, briller, mit bælte.
Jeg er som en tredje base-træner her.
Jeg prøver bare at få jer hjem.
Godt. Vi morer os.
Jeg er glad for kasketten. Den er genbrug. Ikke den her, men en, der ligner den.
Jeg kan lide, den ændrer mig.
Mange ved det ikke, fordi I ikke har set mig uden.
Men hvis jeg tager den af, siger I: "Han stener nok til rockmusik."
Okay?
Med den på, siger I: "Nej. Han har en stensamling."
Er I med?
Hvis jeg tager den af, siger I: "Han ligner sangeren fra rockbandet Korn."
Hvis jeg tager den på: "Nej. Han dyrker korn."
Det er rigtigt. Vi morer os.
Hvis jeg tager den af, siger I: "Han ryger nok pot."
Hvis jeg tager den på, siger I: "Han ryger afgjort pot."
Den kan ikke ændre alt.
Det er ingen tryllekasket.
Hvor mange troede, mit hår sad fast i kasketten?
Ja. Okay.
Det tror mange.
Folk siger, jeg ligner Forrest Gump, efter han løb i lang tid.
Gid det var en nyere film. Sikken god joke.
En fyr kommenterede min YouTube-video:
"Han ligner ham, der beder en bøn, før NASCAR-løbet begynder."
Det forstod jeg ikke helt, men jeg gør det gerne.
Jeg gør det.
Mit hår føles godt, fordi jeg har været på hotel.
Og når jeg er på hotel, bruger jeg meget shampoo.
Det er gratis, og det er dejligt.
Men jeg elsker hoteller. Jeg kan lide hoteller, der er lidt lyssky.
Jeg kan godt lide at passe ind.
Jeg vil køre ind foran, og der er folk, der ryger cigaretter.
Jeg vil ikke have, de dør af en overdosis,
men jeg vil have, at de er på stoffer.
Jeg kan lide at gå forbi værelser og lugte pot derinde.
Så ved jeg, hvad der er tilladt.
Når receptionen ringer og siger: "Vi kan lugte pot," siger jeg: "Også mig.
Det generer mig ikke, men tak for, at du spurgte.
Jeg siger til, hvis jeg mangler noget, men kom ikke op. Vi har det fint."
Jeg boede på et hotel. Intet virkede. Elevatoren virkede ikke.
På værelset virkede wi-fi'en ikke.
Jeg gik ned og sagde: "Wi-fi'en virker ikke."
"Ja. Den er lidt ustabil, men netværksnavnet er "Ramada Inn 1."
Så indså jeg, hvorfor den var ustabil. Fordi vi ikke var på Ramada Inn.
Jeg kunne se Ramada Inn gennem vinduet.
Han sagde: "Den virker her i lobbyen. Hvorfor bruger du den ikke her?"
"Du ved så ikke, hvad jeg bruger wi-fi til."
Jeg arbejder ikke på et regneark her.
Jeg er stresset. Er I med? Okay.
Vi morer os.
Har I været på et gammelt hotel og sat opladeren i væggen,
hvor den falder ud på gulvet?
Hvad sker der med de stikkontakter?
Hvem udvider alle stikkontakterne?
Hvorfor er de så slidte?
Hvem har de store telefonopladere herude?
Jeg har en almindelig telefonoplader.
Nu har jeg ingen forbindelse.
Jeg går rundt med en halvt opladet telefon.
Jeg siger bare, I ikke skal udvide stikkontakterne.
I er ikke de sidste, der bruger dem.
Jeg kan godt lide en stram stikkontakt.
Ja. Okay. Vi morer os her.
Ja. Vi morer os.
Jeg boede på et kasino-hotel. Jeg har boet mange steder.
På kasino-hotellet var der et skilt på værelset.
Der var en liste over alt, man kunne stjæle, og hvad det kostede.
Hvis man stjæler noget, trækker de det på ens konto.
For at forhindre tyveri.
Men der var et strygebræt til $20.
Jeg tænkte: "Det lyder ret billigt."
Jeg køber ikke mange strygebrætter, så jeg ved det ikke, men 20 lyder billigt.
Og hvem er modig nok til at stjæle et strygebræt fra et hotel?
En lampe? Det er nemt. Læg den i tasken.
Du får ikke skærmen med, men du får lampen.
Et strygebræt? Du tjekker ud: "Jeg havde det med, da jeg ankom.
Ja. Det ligner meget jeres,
men jeg har altid et strygebræt med.
Det er godt, for der er ikke et på værelset.
Du kan tjekke. Det er der ikke."
Jeg kan ikke stryge.
Nu er jeg pæn, fordi en anden strøg det.
Jeg ved, hvordan det virker.
Man stikker det ind i lampen, og så…
…gør man sådan, men jeg kan ikke få det glat.
Mange hoteller vil være miljøvenlige.
Det siger de, men de gider ikke at vaske håndklæderne.
Det handler det om. "Red planeten. Genbrug håndklædet."
Jeg genbruger dem gerne.
Jeg har genbrugt et håndklæde så længe, at håndklædelugten kommer på min krop.
Jeg må tilbage i badet for at vaske håndklædelugten væk.
Jeg siger bare, jeg altid har været miljøvenlig.
Folk har kaldt mig slem.
Jeg elsker ordet "slem". Det er et sjovt ord.
Hvis du vil kalde nogen væmmelig, så kald dem "slem".
Det rammer folk.
Men sært nok kan "slem" være et kompliment. Alt efter situationen.
Hvis du kalder en slem i soveværelset, synes de om det.
"Du er slem."
Det er sært, at et ord kan betyde væmmelig og også være et kompliment.
Der er et ord, der ikke er sådan:
ulækker.
I sengen siger konen: "Sig noget frækt." Du siger: "Du er ulækker."
Jeg ved, det ikke virker. Jeg drak meget før. Det virker ikke.
Jeg drak meget før, men jeg holdt op.
Jeg måtte holde op, for jeg fik blackout, og det er aldrig godt.
Ingen har sagt: Du fik blackout, men tak for hjælpen med selvangivelsen.
Jeg ville ikke have blackout. Jeg ville bare være let beruset,
og det er svært efter 15 øl.
Efter 15, virker øl ikke. Man skal have noget stærkere.
Man drikker shots.
Efter nogle shots er man ovre på "den mørke side".
Hjernen står stille, øjnene er slørede,
og du røber hemmeligheder, du ikke kendte til.
Når man får blackout, siger hjernen:
"Nej. Du behøver ikke se det.
Jeg har mistet føringen over kroppen,
men jeg kan skåne dig for at se, hvad den gør."
Du finder ud af det i morgen.
På arbejde.
Hvis du stadig har et job.
Jeg fik tit blackout. Man vænner sig til det.
Men første gang var det pinligt.
Min ven ringede dagen efter: "Hvordan går det?"
"Jeg har tømmermænd, men det går godt."
"Lad mig fortælle, hvad du sagde i aftes."
"For pokker. Sig ikke sådan noget."
Han sagde: "Det siger jeg til dig."
Men jeg vænnede mig til det. Jeg vågner, kigger på telefonen:
"Jeg sletter bare de folk fra mit liv."
Hvordan mon det skete?
Det er nemmere at få nye venner end at undskylde.
Et par af jer kender alt til det.
Ikke alle kan forholde sig til det.
Jeg sagde: "Hvis de ikke kan følge med, er det fint.
Hvis I ikke vil blive smidt ud af stormagasinet, så fint."
Jeg vil drikke, men jeg skal shoppe.
Jeg skal købe bukser. Jeg skal til bryllup.
Hvis jeg stadig er inviteret.
Jeg forstår ikke rigtigt bukser. Jeg ved ikke, hvad slacks er.
Jeg forstår ikke kakibukser. "Hvad tager jeg på til brylluppet?"
"Bare nogle kakibukser."
"Hvilken farve?"
I er helt med.
Men vi morer os.
Jeg forstod ikke, kaki var en farve. Det er pointen.
Vi morer os. Bare rolig.
Lad det ikke gå jer på. Vi morer os.
Jeg kørte tit fuld.
Jeg praler ikke, men jeg var ret god til det.
Er I vågnet, mens I kørte?
Jeg fik blackout og vågnede op: "Pis, jeg kører.
Hvordan blev jeg så fuld?
Hvor skal jeg hen?"
Jeg er punkteret. "Bare det dæk er nyt. Jeg vil ikke købe en fælg her."
Jeg tog ind på en p-plads og løftede bilen op.
Jeg fik hjulet af, men kunne ikke sætte reservehjulet på.
Jeg ringede til en vejservice. Fyren kom og sagde: "Du er fuld."
"Ja. Normalt kan jeg godt skifte dæk.
Jeg ringede til vejservice, ikke Anonyme Alkoholikere…"
I er med.
"Vi vil have skiftet dæk og komme videre.
Jeg skal noget. Jeg ved ikke hvad, men det afgør jeg, mens du skifter dæk.
Jeg har ikke brug for en sponsor nu. Jeg ringer om nogle år."
Jeg kørte tit fuld. Jeg bor i Tennessee, og beruset kørsel er fuldekørsel.
Så hvis du vil gøre det, så bliv fuld.
Så kan du sove i fængslet.
Er I med? De forstår det.
"Hvis de kan anholde en for fire øl, hvorfor så ikke drikke 14?"
Jeg laver ikke lovene. Jeg lever med dem.
Du må have to spirituskørsler. Spild dem ikke.
Hvis du kører på knallert de næste to år, så hav en god historie.
Jeg er ikke for fuldekørsel. Det tror folk.
Jeg sagde bare, at da jeg drak,
var der ingen Uber. Taxaer var upålidelige.
Så hvis du ville drikke, måtte du bare køre.
Nogle meldte sig til at køre, men det betød ikke, at de ikke drak.
Det betød, at du havde en, der ville tage chancen.
Den der ven, der intet har at miste.
Han sagde: "Jeg har slet ikke kørekort."
Jeg har aldrig haft en ædru ven, der kørte mig, som jeg ville omgås med.
Venner har sagt: "Jeg kører jer."
"Nej. Vi prøver at more os."
Jeg gider ikke se på dine ædru øjne hele aftenen.
Jeg har ikke brug for nogen, der kan huske alt.
Jeg er fra Alabama, og der der intet at gå til.
Man går ikke til baren eller hjem.
Hvis du går for sent hjem, bliver du måske ramt af en fuld billist.
Jeg må være i sikkerhed og går bag rattet.
Vi morer os.
Okay.
Der er ingen subway i Alabama.
Det er der, men en sandwichbutik.
Okay. I forstår det. Og…
Vi morer os her. Jeg plejede at ryge mange cigaretter.
Jeg røg, til jeg fik ondt i lungerne.
Så brugte jeg snus, til mine lunger helede.
Så røg jeg, mens læben helede.
Jeg har aldrig vapet. Jeg holdt op, før de kom frem.
Og der var mange forskellige slags.
Der var en almindelig cigaretvape.
Der var JUUL-cigaretter. Og nogle røg ud af en walkie-talkie.
Kan I huske det? De røg fra antennen.
Den lavede den samme lyd…
Det er svært, hvis I har en walkie-talkie og en vape.
"Tager jeg et hiv, eller får jeg et opkald?"
De giver også meget røg.
Jeg holdt bag en. Jeg troede, der var ild i hans lastbil.
Han sad der og vapede.
Og lyttede til heavy metal.
Jeg er ikke fan af det. Jeg kan lide countrymusik. Jeg elsker det.
Okay. Det lyder rigtigt. Var det fire mennesker? Perfekt.
Ja. Der var det. Der er de.
Jeg elsker countrymusik.
En god countrysang kan få en til at mindes stunder, man aldrig har oplevet.
Min familie tog ikke ud til søer, men jeg når hører en countrysang om søer,
siger jeg: "Det husker jeg.
Sikken dejlig dag."
Det var tiltrængt, for vi rejste ikke.
Jeg voksede op i en mobilehomepark i Alabama, og vi morede os,
men jeg ved ikke, hvorfor de kalder det en park.
Der var ingen forlystelser derinde.
Ingen vandrutsjebaner. Vi havde tit en glidebane.
En gammel presenning med noget opvaskemiddel på.
Vi lagde glidebanen over en trærod engang.
Fordi vi ville hoppe over den.
Sådan fungerer det ikke.
Da jeg ramte den, rejste jeg mig op og fik et job.
Jeg er færdig med at lege her.
Jeg er færdig med al leg. Jeg har lægeregninger nu.
Jeg ved ikke, om I har ramt en trærod med 110 km/t. på brystet,
med et stort smil på læben,
men det smil forsvinder straks.
Vi camperede aldrig, for jeg voksede op i et mobilehome.
Vi følte, at vi stort set vidste,
hvad camping var.
"Nej. Vi bor allerede i en autocamper. Vi behøver ikke gå ned til et telt.
Vi ved, hvordan det er at være fattige. Vi vil ikke opleve at være hjemløse.
Vi prøver ikke at udøve hjemløshed herude."
Mange tror, jeg er hjemløs.
Når jeg er i en by med mange hjemløse,
og jeg står udenfor, tror folk, jeg er hjemløs.
Det er sket flere gange.
Engang stod jeg udenfor i Austin, Texas.
Jeg var klædt sådan her, klar til at optræde.
Jeg sad på parkbænken og så ned, og jeg hørte en sige: "Undskyld."
Jeg kiggede op, og der var en lille pige med en papirpose, og hun sagde:
"Vil du have en sandwich?"
Ja. Det var så sødt.
Og jeg ville gerne have en.
Det var fedt, ikke?
Min mave var fuld, men min sjæl var tom. Jeg havde det godt, men ikke med mig selv.
Men jeg siger ikke nej. Jeg har ikke den slags penge.
Jeg har ikke penge til at afvise en sandwich.
Der er mange slags penge. Det lærte jeg som barn.
Der er gamle penge, nye penge, blodpenge, narkopenge.
Dem havde vi ikke. Vi havde gode penge.
Når man får uønskede ting, siger forældre: "Den gav vi gode penge for."
For gode penge får man dårlige ting.
Det er aldrig godt.
For gode penge får man en airbrush T-shirt med ens navn på.
Fra Gatlinburg, Tennessee.
Jeg havde mange T-shirts med ulve på som barn.
Mor mente, en ulve-T-shirt ville klæde mig.
"Jo flere ulve, desto bedre. Sæt dem på over det hele.
Måske en lille måne. Giv ulven noget at hyle ad."
Jeg havde også en kasket med mit navn malet på.
Der stod "Dusty" lige her.
Det var, så jeg ikke blev kidnappet.
Kidnapperen ser det: "Nej. Hans familie har ingen penge.
Giv ham bare slikket.
Han har nok ikke fået slik i lang tid."
Jeg prøver at komme ind i bilen.
De siger: "Nej. Vi er kidnappere."
"Det ved jeg. Jeg er et barn.
Jeg prøver at blive nappet.
Få mig ud af parken i et stykke tid."
Det værste ved at bo i en mobilehomepark
var at skulle skrive min adresse ned i folkeskolen.
Jeg var ikke den fattige, før jeg skulle skrive "Plads 8, Moores Mobilehomepark"
på mine skolepapirer.
De andre sagde: "Bor du i et mobilehome?"
"Jeg ved ikke, hvorfor I er overraskede. Mit fornavn er Dusty.
Og jeg kommer i skole iført en NASCAR T-shirt.
Og min rygsæk er fra Marlboro-kataloget.
Det passer.
Mine forældre røg endelig nok til, at jeg kunne bære bøger.
Få noget røg ud, så jeg kan læse.
Sådan købte vi julegaver.
Mor gav mig et Marlboro-katalog, og jeg satte kryds ved ting,
og hun begyndte at ryge.
"Jeg får det.
Jeg får det.
Jeg får det."
Man kan ikke få den slags nu. De belønner ikke folk for at ryge.
Det er en skam. Man skal finde det på et loppemarked.
Jeg elsker loppemarkeder.
Når jeg ser et, tager jeg derhen.
Jeg var på et for nyligt, og en dame havde billige dvd'er.
Og jeg elsker dvd'er.
Jeg kan lide at være et årti efter alle andre.
Så jeg er lige begyndt at samle på dem. Det er godt, for de er billige.
En dame havde en god pris, tre dvd'er for fem dollars.
Det er et godt køb.
Så jeg tager seks. Så kan jeg få seks for ti.
Tre for fem, gange to.
Det er ret nemt.
Men den dame kunne ikke forstå sin egen pris.
Jeg gik hen til hende: Jeg vil købe de dvd'er."
Hun spørger: "Hvor mange?" Jeg sagde: "Seks."
Hun sagde: "Det er tre for fem."
"Ja.
Seks for ti."
Hun siger: "Øh, okay."
Hvad skulle jeg sige?
Hun skulle ikke tro, jeg snød hende.
Jeg sagde: "Det er din pris.
Det er tre for fem, gange to."
Jeg tror, det er afgjort. Nem fejl. Nu giver jeg ti dollars.
Men så hører jeg hende regne på det.
Jeg finder ikke på det. Hun siger…
Så lukkede hun øjnene:
"Okay. Det bliver 15 dollars."
"Jeg prøver ikke at købslå med dig.
Det er din pris.
Det er bare tre for fem, gange to.
Hvis du vil, køber jeg de tre, og så tager jeg kasketten af,
og så køber jeg de tre andre."
Og det virkede.
Det virkede. Okay. Vi morer os.
Betaler I nogensinde med kontanter,
hvor de tjekker med pennen, om de er falske?
Når de giver byttepenge, er de fra bunden.
Jeg siger: "Lån mig den pen.
Du stoler ikke på mig, det er gengældt.
Ja. Jeg ved, det er en endollarseddel.
Jeg vil ikke have falske endollarsedler."
Vi morer os.
Jeg havde tit NASCAR T-shirts på som barn.
Der er intet galt med dem, men jeg havde så mange,
at når jeg skulle være fin, fik jeg den nyeste NASCAR-T-shirt på.
Jeg sagde: "Den er ikke så pæn." "Jeg ved det.
Stik den ned i bukserne." Det forandrer alt.
Sådan kan man gå fra bilreparation til kirke.
Det gør far. Han stikker trøjen stramt ned i bukserne.
Han laver en V-udskæring af en rullekrave.
T-shirten stikker ud af jeansene.
Jeg ser brysthår gennem trøjen.
Far er fan af University of Alabama.
Han stikker trøjen så stramt ned, at man ser "University".
Som om han er for universiteter.
Men det er han ikke. Far gjorde nar af mig for at læse.
Ikke hvordan jeg læste, men fordi jeg gjorde det.
Han sagde: "Min søn læser ikke bøger."
Så jeg lod være.
Og begyndte at tage stoffer.
Vi morer os.
Jeg gik aldrig på universitetet. Det har I nok regnet ud…
Mest fordi det kostede penge.
Hvis jeg havde nok til at betale for det,
så havde jeg nok gjort det godt, men vi har ikke brug for det til alt.
Jeg vidste ikke, hvad jeg ville, men det kræves ikke til alt.
Vil du være læge og advokat, skal du læse videre,
men for at bygge veje og huse behøves det ikke.
Vi finder ud af det. Ikke?
Lincoln byggede et hus. Gik han på universitetet?
Aner det ikke.
Jeg er ikke sikker på, han byggede et hus.
Det er noget, folk siger. Og de opkaldte byggeklodser efter ham.
I ved, hvad jeg mener.
Vi morer os.
Det, der var sjovest ved at bo i et mobilehome, var tornadoer.
Ikke? For så kom jeg væk.
Jeg skulle ind i et rigtigt hus. Jeg elskede det.
Jeg sagde: "Se alle de mursten."
Jeg har kun set en mursten, der kom gennem vinduet
med en seddel på:
"Slå græsset."
Sådan gør de i Mobilehome Ejerforeningen.
Vi morer os.
Jeg bor i Nashville, Tennessee. I december var der tornado-varsel.
Jeg hørte radio. De sagde, hvad vi skulle gøre
under tornado-varslet alt efter, hvilket hus vi bor i:
"Hvis der er kælder i dit hus, så gå derned.
Har du ikke kælder, så gå ind på wc'et eller i et lille rum.
Hvis du bor i en mobilehomepark,
så gå ind til en nabo, eller gå udenfor og læg dig i grøften."
Det var de rigtige nyheder.
De sagde: "Vi ved ikke, hvad vi skal sige.
I tog nogle dårlige beslutninger.
Nu skal I håndtere det her. Vi kan ikke hjælpe."
De siger: "Ja. Jeg ved, det regner, og at grøften er fuld af vand.
Gå bare ned i den.
Ja. Det er december. Det bliver koldt.
I bliver nok syge. Gå bare derned.
Vi ved, I ikke har en radio derude.
I ved ikke, hvornår det er forbi. Bliv, til det ikke regner.
Og bare læg jer derned."
Jeg kan lide, den anden mulighed er at tage hjem til en nabo.
Jeg ved ikke, hvilke parker de kender til,
men i de mobilehomeparker, jeg har boet i, boede naboen også i et mobilehome.
De vil vist samle os i et. Måske få noget vægt på det.
Og hvis vi havde naboer i hus, inviterer de ikke mobilehomefolket.
"Kom og se vores ting.
Hvis tornadoen ikke tager det, kan I tage det."
De vil have, man tager skoene af, før man kommer ind.
Man dukker op, og de siger: "Kom ind. Smider du lige skoene?"
"Nej. Jeg tager bare hjem.
Gid du havde sagt det i røret, så var jeg ikke kommet."
Skal jeg sidde med sokker på, som om vi skulle dyrke yoga.
De siger: "Namaste." "Nej. Jeg går."
Lad mig komme hjem. Men vi var ikke rigtig fattige.
Vi havde ikke alt. Jeg fik aldrig is, da jeg voksede op.
Mor plejede at hælde mælk i en skål,
og så kaldte hun på mig og sagde: "Du kom for sent.
Du kommer nok næste gang, jeg kalder på dig."
Jeg har ligget i grøften.
"Det er vel ikke den nye ulve-T-shirt, jeg gav dig?
Jeg gav gode penge for den."
Mine forældre blev skilt, da jeg var to.
Så var der forældremyndighedskamp, og mor tabte.
Så jeg skulle bo hos hende.
Det er sandt. Og…
Vi morer os. Han kan lide det. Og…
Vi morer os. Forældre er anderledes nu, end da jeg var barn.
Især når det kommer til kæledyr.
Nu kan man høre forældre sige: "Katten skal til dyrlægen."
Da jeg voksede op, sagde far: "Vi har ikke en kat mere."
Og katten var væk.
Jeg kunne ikke blive sur. Jeg sagde: "Jeg håber, vi får en til."
Han sagde: "Vi må se, hvad der kommer."
Vi ikke havde rigtige kæledyr. Vi havde bare naturens fanger.
En hund kunne komme forbi, og vi lænkede ham til et træ.
Vi havde den ondeste kat i to uger.
Det var en pungrotte.
Jeg sagde, vi ikke læste,
og der var intet internet.
Vi troede, det var en underlig race.
Har I set en pungrotte?
Man skal vist ikke se dem.
Helt sikkert designet til natten.
Hver eneste pungrotte, jeg har set i live, fik jeg øjenkontakt med.
I det øjeblik siger den til mig: "Du bør ikke være herude lige nu.
Jeg valgte ikke at se sådan ud.
Det er min tid.
Jeg spiser dit skrald lige nu.
Lad mig nu være i fred."
Har du besøgt folk, der har en hund, der gør af dig,
knurrer af dig, og de siger: "Han bider ikke"?
"Hvorfor tror du det?
Fordi han aldrig har gjort det før. Måske sker det i dag.
Han ser ud til at ville bide."
De siger altid: "Han slikker dig måske ihjel."
"Ihjel?
Hvem sagde noget om at dø?
Jeg vil bare ikke bides. Jeg ved ikke, hvorfor du nævner døden."
Det er en sær idé, for hunden ser ud, som om den vil bide dig.
Det svarer til, at du er på besøg, og der er en med en kniv.
Han gør sådan her.
"Han stikker dig ikke ned.
Måske slikker han dig ihjel.
Han falder til ro om lidt.
Han er bare ikke vant til mennesker."
Mange tak. Jeg sætter stor pris på jer.
Tak.
Tekster af: Pernille G. Levine