NETFLIXOV HUMORISTIČNI SPECIJAL
Pozdravite jako smiješnoga Dustyja Slaya!
U redu.
Da, dobro se zabavljamo.
Sretan sam što sam ovdje.
Sretan sam na putu, u hotelima.
Zabavno je. Opet sam u hotelu. Znate, volim hotele.
Ali hoteli nisu uvijek najbolji. Nedavno sam odsjeo u jednome.
U sobi je bio znak na kojem je pisalo:
„Ne odgovaramo za ukradene predmete.”
Zato sam uzeo neke stvari. Shvaćate?
Ni ja ne odgovaram.
Čak ni ne radim kod njih.
Trebala mi je svjetiljka s priključcima.
Shvaćate? Dosta mi je uključivanja naprava u zid.
Shvaćate?
Znate, teško je pronaći svjetiljku s USB priključcima.
Kad je pronađete, uzmite je. Uvijek to kažem. Tako je.
Dakle, dobro se zabavljamo.
Volim reći ljudima da se dobro zabavljamo.
Ne volim pitati.
Mnogi komičari pitaju: „Zabavljate li se dobro?”
Ja ne. Ne mogu riskirati. Shvaćate?
Nikad se ne zna.
Zato volim reći da se dobro zabavljamo.
Imam novi televizor.
Sad imam novu svjetiljku, novi televizor…
Televizor nije iz hotela.
Dugo nisam kupio novi, a želio sam se riješiti staroga.
Nisam ga htio baciti.
Odlučio sam ga odnijeti u Caritas.
Došao sam onamo sa starim televizorom,
a tip u Caritasu rekao je: „Ne.”
Rekao je: „Više ne primamo takve televizore.”
Ipak su ga primili.
Kasnije te noći, kad su zatvorili.
Shvaćate?
Ostavio sam ga ondje.
Neće me Caritas odbiti, znate.
Ni danas, ni bilo kad. To je dar.
Ne odbijate dar.
Nisam dobio potvrdu, tako da ne mogu tražiti povrat poreza.
Bit će teška godina.
Kad ostavite odjeću u Caritasu, želite li potvrdu?
Obično ne želim dokaz da sam nosio tu odjeću.
Vidite kako sam odjeven.
Zamislite što tek poklanjam.
Zamislite za što sam predobar. Shvaćate?
Ovu sam odjeću kupio prošle godine u tom Caritasu.
Dobro? Da.
Volim kupovati okvire za slike u Caritasu. Ponekad su povoljni.
Ponekad dobijete slike tuđe obitelji.
Ne znam kako se to dogodi.
Netko kaže: „Dosta mi je ovog okvira
i ove obitelji.
Mnogo mi znače,
ali nedovoljno da ih uokvirujem.”
Nemam vremena za to.
Uokvirivao bih cijeli dan.”
Dobro se zabavljamo.
Volim mahati rukom. Često.
Volim mahati rukom na kraju šale.
Tako znate da je šala završila.
Nekad ćete znati jer se smijete.
Ali nekad vam moram dati znak.
Često gestikuliram.
Dotičem kapu, naočale, pojas.
Ja sam poput bejzbolskog suca.
Samo želim da uhvatite lopticu.
Da, dobro se zabavljamo.
Volim ovu kapu.
Našao sam je u Caritasu. Ne ovu, nego jednu sličnu.
Volim je zato što me mijenja.
Ljudi ne znaju da me mijenja jer me nisu vidjeli bez nje.
Ako je skinem, mislit ćete:
„Ovaj tip sigurno voli rock glazbu.”
Zar ne?
Kad je stavim, reći ćete: „Ovaj tip ima zbirku rocka.”
Shvaćate?
Dobro.
Skinem li je, reći ćete:
„Izgleda kao da je u sastavu Korn.”
Kad je stavim, mislit ćete: „Uzgaja kukuruz.”
Tako je. Dobro se zabavljamo.
Kad skinem kapu, reći ćete: „Ovaj tip puši travu.”
Kad je stavim, reći ćete: „Sigurno puši travu.”
Kapa ipak ne mijenja sve.
Nije to čarobna kapa.
Koliko je vas mislilo da je kosa dio kape?
Da, dobro.
Mnogi to misle.
Mnogi mi kažu da izgledam kao Forrest Gump nakon dugog trčanja.
Da je film noviji, šala bi bila sjajna.
Netko je komentirao moju snimku na YouTubeu:
„Izgleda kao tip koji se pomoli
prije početka NASCAR utrke.”
Ne znam što to znači, ali učinit ću to.
Učinit ću to.
Kosa mi danas dobro izgleda zato što sam bio u hotelu.
U hotelu potrošim mnogo šampona. Shvaćate?
Besplatan je i zabavno je.
Znate, volim hotele.
Volim pomalo sumnjive hotele.
Shvaćate? Volim se uklopiti.
Volim vidjeti mnogo ljudi koji puše cigarete ispred ulaza.
Ne želim da se predoziraju pred ulazom,
ali volio bih da se malo drogiraju.
Volim proći pored sobe i osjetiti miris trave.
Tako znam što je dopušteno. Shvaćate?
Kad me nazovu s recepcije kasno noću,
mogu reći: „I ja osjećam miris.
Ne smeta mi, ali lijepo od vas što ste nazvali.
Javit ću vam ako mi nešto zatreba, ali nemojte dolaziti. Dobro sam.”
Odsjeo sam u hotelu. Ništa nije radilo. Ni dizalo.
Kad sam došao u sobu, Wi-Fi nije radio.
Otišao sam dolje i rekao: Wi-Fi ne radi.”
Odgovorio je: „Da, malo je nestabilan. Ali mreža se zove ‘Hotel Ramada 1’.”
Shvatio sam zašto je tako.
Nismo bili u hotelu Ramada.
Vidio sam hotel Ramada kroz prozor.
Rekao je: „U predvorju dobro radi.
Možete ga ovdje koristiti.”
Rekao sam: „Očito ne znate zašto mi treba Wi-Fi.
Ne radim tablice, stari.
Pod stresom sam.”
Shvaćate? Dobro.
Dobro se zabavljamo.
Jeste li ikad uključili punjač za mobitel u hotelu,
nakon čega je utičnica pala na pod?
Što je s tim utičnicama?
Tko poteže sve te utičnice?
Zašto su sve tako istrošene?
Tko od vas ima veliki punjač za mobitel?
U tome je stvar. Ja imam punjač obične veličine.
Sad se ne mogu ni spojiti.
Mobitel mi je napola pun.
Samo kažem. Nemojte potezati utičnice. Shvaćate?
Možda će ih još netko koristiti.
Volim pristalu utičnicu. Shvaćate?
Da. Dobro se zabavljamo.
Da, dobro se zabavljamo.
Odsjeo sam u hotelu s kasinom. Često sam u hotelima.
U hotelu s kasinom bio je natpis u sobi.
Bio je to popis svega što možete ukrasti i koliko to stoji.
Ako nešto ukradete, skinu vam iznos s računa.
Tako sprječavaju krađe.
Imali su dasku za glačanje za 20 dolara.
To mi se činilo povoljno.
Ne kupujem često daske za glačanje, pa ne znam.
Ali 20 dolara čini se jeftino.
I tko ima hrabrosti ukrasti dasku za glačanje iz hotela?
Lako je sa svjetiljkom. Stavite je u torbu.
Možda bez sjenila, ali svejedno.
Kad odlazite s daskom za glačanje, morate tvrditi da je vaša:
„Istina, izgleda poput hotelske.
Ali uvijek nosim dasku za peglanje.
Sva sreća jer je nema u sobi.
Možete provjeriti. Nema je.”
Ne znam glačati.
Uredan sam jer je netko drugi sve izglačao.
Znam kako funkcionira.
Uključite dasku u svjetiljku, a zatim…
Ovaj rad. Ali ne mogu ukloniti nabore.
Mnogi su hoteli danas ekološki.
Barem tako tvrde, ali ustvari ne žele vam prati ručnike.
O tome se radi. Kažu: „Spasite planet. Štedite ručnike.”
Nije mi to teško.
Znao sam tako dugo štedjeti ručnik da mi je tijelo poprimilo miris ručnika.
Morao sam se vratiti pod tuš da sperem miris ručnika.
Želim reći da sam oduvijek ekološki osviješten.
Kažu da sam pokvaren.
Volim riječ „pokvaren”. Zabavna je. Sviđa mi se.
Kad mislite da je netko gnusan, kažete da je pokvaren.
To zbilja pogađa.
Začudo, „pokvaren” može biti i kompliment.
Ovisi o situaciji.
Ako to kažete nekome u krevetu, možda mu se svidi.
„Baš si pokvarena.”
Čudno je što ista riječ može značiti da je netko gnusan i biti kompliment.
Znate koja riječ nije takva?
Odvratan.
Kad vam žena kaže: „Pričaj prostote”,
recite joj: „Odvratna si.”
To ne pali. Prije sam mnogo pio.
Zato znam da ne pali.
Zbilja sam mnogo pio. Prestao sam.
Morao sam prestati zato što sam pretjerivao.
Nema ničeg dobrog u tome. Nitko vam neće reći:
„Sinoć si pretjerao, ali pomogao si mi s porezom.”
Nisam htio pretjerivati.
Htio sam održavati ushit s tri piva,
što je teško nakon 15 piva.
Tad pivo više ne djeluje. Morate prijeći na nešto žešće.
Počnete sa žesticama.
Nakon nekoliko žestica prelazite na tamnu stranu.
Um vam se pomuti, vid zamuti i odajete tajne koje niste znali da imate.
Kad pretjerate, možda vam um govori:
„Ne trebaš ovo vidjeti.”
Um kaže: „Nemam kontrolu nad tijelom,
ali nećeš vidjeti što čini.
Saznat ćeš sutra.
Na poslu.
Ako još imaš posao.”
Mnogo sam pretjerivao. Naviknete se.
Prvi je put bilo neugodno.
Prijatelj me sutradan pitao kako sam.
Rekao sam: „Malo mamurno, ali dobro.”
A on meni: „Znaš li što si sinoć pričao?”
Rekao sam mu da to ne spominje.
A on: „To sam ja tebi rekao sinoć.”
S vremenom sam otvrdnuo. Pogledao bih kontakte i zaključio:
„Izbrisat ću ove ljude iz života.
Ne znam zašto, ali lakše je naći nove prijatelje nego ispričavati se.”
Neki znaju o čemu govorim.
Shvaćam, ne mogu se svi poistovjetiti.
Znao sam reći: „Ako se neće družiti, neće.
Ako ne žele da ih izbace iz robne kuće usred dana, dobro.”
Želim piti, ali moram obaviti kupovinu.
Moram kupiti hlače. Idem na vjenčanje.
Ako sam još pozvan.
Često ne shvaćam hlače.
Ne znam što su hlače od odijela.
Ne shvaćam ni kaki hlače. Pitao sam što da obučem za vjenčanje.
Rekli su: „Svejedno. Kaki hlače.”
Pitao sam: „Koje boje?”
Shvaćate što mislim.
Ali dobro se zabavljamo, zar ne?
Nisam znao da je kaki boja. U tome je stvar.
Dobro se zabavljamo. Ne brinite se.
Ne mučite se. Dobro se zabavljamo.
Znao sam često voziti pijan.
Ne hvalim se, ali dobro mi je išlo. Znate?
Znate za buđenje u vožnji?
Onesvijestite se, dođete sebi i shvatite da vozite.
„Kad sam se ovako napio? Kamo idem?
I pukla mi je guma. Nadam se da je nova.
Ne želim kupovati naplatak.”
Stao sam na parkingu i podigao auto ručnom dizalicom.
Skinuo sam puknutu gumu, ali nisam mogao staviti rezervnu.
Nazvao sam pomoć.
Čovjek je rekao: „Kvragu, pijan si.”
Rekao sam: „Inače znam promijeniti gumu.
I zvao sam pomoć na cesti, a ne psihološku pomoć.
Znam.
Shvaćate.
„Samo promijeni gumu da mogu krenuti.
Žuri mi se.
Ne znam kamo, ali odlučit ću dok mijenjaš gumu.
Ne trebam sponzora. Nazvat ću te za koju godinu.”
Često sam vozio pijan.
U Tennesseeju je loše i kad ste pripiti i pijani.
Kad je već tako, napijte se. Shvaćate?
Barem ćete moći spavati u zatvoru.
Znate? Oni shvaćaju.
Ako će vas uhititi zbog četiri piva, zašto ne popiti 14? Zar ne?
Ne donosim zakone, ali držim ih se.
Nemojte protratiti te dvije vožnje u pijanom stanju.
Ako ćete iduće dvije godine voziti moped,
imajte dobar razlog.
Nisam za pijanu vožnju. Ljudi misle da jesam.
Samo kažem. Kad sam pio,
nije bilo Ubera i Lyfta. Taksi je bio nepouzdan.
Ako ste htjeli piti, morali ste voziti.
Nekad bismo odredili vozača,
ali to nije značilo da neće piti.
Samo je postojao netko tko je bio spreman riskirati.
Imam prijatelja koji nema što izgubiti.
Ni nema vozačku dozvolu.
Nikad nisam imao trijeznog prijatelja za vozača
s kojim sam se htio družiti.
Ako bi rekao da će me voziti,
rekao bih mu da se želim zabaviti.
Nisam želio da trijezno zuri u mene cijelu noć.
Nisam želio u blizini nekoga tko će se svega sjećati.
U Tennesseeju i u Alabami nitko ne hoda.
Ne idete pješice u kafić. Ni kući.
Ako hodate u Alabami po noći, možda vas pogodi pijani vozač.
Morate se paziti i držati se upravljača.
Da, dobro se zabavljamo.
Dobro.
Nema podzemne u Alabami.
Dobro, ima kiosk sa sendvičima.
Da, shvatili ste.
Dobro se zabavljamo.
Prije sam pušio mnogo cigareta.
Toliko da su me pluća boljela.
Žvakao sam duhan da mi pluća zacijele.
Onda sam pušio da mi usna zacijeli.
Nisam pušio e-cigarete. Prestao sam prije.
Bilo je mnogo vrsta e-cigareta.
Postojale su obične e-cigarete.
Zatim JUUL. Neki su pušili nešto nalik voki-tokiju.
Sjećate se? Pušili su antene.
Čak su i proizvodile isti zvuk.
Zbunjujuće je ako imate voki-toki i e-cigaretu.
„Uvlačim li dim ili primam poziv?”
Osim toga, stvaraju mnogo dima.
Bio sam u prometu iza tipa. Mislio sam da mu se zapalio auto.
Samo je pušio e-cigaretu.
Slušao je heavy metal.
Nikad nisam volio heavy metal. Volim country glazbu. Obožavam je.
Dakle, to je to. Četiri čovjeka? Savršeno.
Dobro je. Eno ih.
Volim country glazbu.
Dobra country pjesma podsjeća vas na nikad provedeno vrijeme.
Moja obitelj nikad nije išla na jezeru,
ali country pjesma o jezeru podsjetila bi me na to.
Dobra vremena.
Trebali smo to jer nismo putovali.
Odrastao sam u parku s prikolicama u Alabami. Bilo je dobro.
Ipak, nije mi jasno zašto to zovu parkom. Shvaćate?
Nije bilo naprava za djecu.
Ni tobogana. Samo pokoja podloga za klizanje.
Stare cerade koje bismo polili deterdžentom.
Jednom smo stavili podlogu uz stablo.
Da. Htjeli smo skakati na nju.
Ne ide to tako.
Kad sam pao, ustao sam i zaposlio se.
„Dosta sam se igrao.
Nema više igranja. Moram plaćati zdravstveno.”
Ne znam jeste li ikad pali na korijen stabla brzinom od 110 km/h
sa smiješkom na licu,
ali smiješak brzo nestane.
Nikad nisam išao na kampiranje. Odrastao sam u prikolici.
Uostalom, mislili smo da shvaćamo…
što je kampiranje.
Ali već smo živjeli u kamperu.
Nismo se morali preseliti u šator.
Već smo bili siromašni.
Nismo htjeli živjeti kao beskućnici.
Nismo htjeli probati kako je to.
Mnogi misle da sam beskućnik.
Kad sam u gradu s mnogo beskućnika,
ako sam vani, misle da sam beskućnik.
Dogodilo se više puta.
Jednom sam bio vani u Austinu u Teksasu.
Bio sam ovako odjeven, spreman za nastup.
Sjedio sam na klupi spuštene glave.
Netko je rekao: „Oprostite.” Podigao sam glavu i vidio djevojčicu.
Imala je smeđu vrećicu i rekla je:
„Želite li sendvič?”
Da. Jako slatko.
Uzeo sam sendvič.
Upalilo je. Shvaćate?
Trbuh mi je bio pun, ali duša prazna.
Osjećao sam se dobro, ali jadno.
Ne odbijam besplatni sendvič. Nemam toliko novca.
Nemam toliko novca da odbijem besplatni sendvič.
Postoji više vrsta novca. Naučio sam to kao mali.
Postoji stari novac, novi novac, krvavi novac, novac od droge.
Mi ih nismo imali.
Sve što smo imali bilo je skupo.
Kad bi nam roditelji nešto kupili, rekli bi: „Skupo smo to platili.”
Najgore stvari su skupo plaćene.
Nikad nešto dobro.
Skupo su plaćene majice sa slikama i vašim imenom.
Iz Gatlinburga u Tennesseeju.
Imao sam mnogo majica s vukovima kao mali.
Mama je mislila da će mi pristajati.
Što više vukova, to bolje. Koliko ih god stane.
Može i Mjesec, da vukovi imaju na što zavijati.
Kao mali imao sam kapu sa svojim imenom.
Pisalo je „Dusty”.
Zato da me nitko ne otme.
Kad bi otmičari vidjeli kapu, znali bi da moji nemaju novca.
Dali mi bi bombon.
Mislili su da ne jedem često bombone.
A ja sam pokušavao ući u njihov kombi.
Vikali su: „Ne!
Mi smo otmičari.”
Rekao sam: „Znam. A ja sam dijete.
Pokušavam biti neoprezan.
Odvedite me iz parka s prikolicama.”
Najgore u parku s prikolicama je bilo
kad sam u osnovnoj školi morao napisati svoju adresu.
Nisam bio siromašan
sve dok nisam morao napisati „Parcela 8, Mooreov park”
u školskim papirima.
Djeca su me pitala: „Živiš u prikolici?”
Rekao sam im: „Zašto se čudite?
Zaboga, zovem se Dusty.”
Svaki dan sam išao u školu u NASCAR majici.
A torba mi je bila iz Marlborovog kataloga.
Da, roditelji su konačno pušili dovoljno da mogu nositi knjige.
„Smanjite pušenje da mogu malo čitati.” Shvaćate?
Tako smo kupovali za Božić.
Mama bi mi dala Marlborov katalog.
Zaokružio bih ono što želim,
a ona bi počela pušiti.
Rekla bi: „Nabavit ću to.
I to.
I to.”
Danas toga više nema.
Danas više ne nagrađuju pušenje.
Šteta. Morate tražiti stvari na buvljaku.
Volim dobar buvljak.
Kad ga god vidim, posjetim ga.
Nedavno sam bio. Gospođa je imala dobru ponudu DVD-ova.
A ja volim DVD-ove.
Volim zaostajati barem desetljeće za svima.
Zato ih tek sad počinjem skupljati. A dobro je što su jeftini.
Gospođa je imala povoljnu ponudu: tri DVD-a za pet dolara.
To je povoljno.
Htio sam kupiti šest DVD-ova. Dobio bih ih za deset dolara. Znate?
Tri za pet puta dva.
Jednostavno, zar ne?
Ali gospođa nije shvaćala što nudi.
Rekao sam joj: „Želim kupiti ove DVD-ove.”
Pitala me: „Koliko?”
Rekao sam: „Šest.”
Rekla je: „Znate da su tri za pet?”
Rekao sam: „Da.
Šest za deset.”
Rekla je: „Pa, recimo.”
Nisam znao što bih rekao.
Nisam htio da misli da je pljačkam,
pa sam rekao: „Toliko tražite.
To je tri za pet puta dva.”
Mislio sam, riješeno. Mala greška. Dobit ću ih za deset dolara.
Tad sam je čuo kako nešto računa. Znate?
Ne izmišljam. Nešto je mrmljala.
Zatvorila je oči i nastavila.
Tad je rekla: „Dobro, to je 15 dolara.”
Rekao sam joj: „Ne želim se cjenkati.
Ponuda je vaša.
Tri za pet puta dva.
Ako želite, kupit ću tri DVD-a, a zatim ću skinuti kapu…
i kupiti preostala tri.”
To je upalilo. Shvaćate?
Upalilo je. Da, dobro se zabavljamo.
Jeste li ikad platili gotovinom u trgovini,
gdje novac označe olovkom za ispitivanje novčanica?
Kad vam vraćaju ostatak, daju vam gotovinu.
Uvijek želim uzeti tu olovku.
„Ne vjerujete mi? Ni ja vama.
Znam da je to jedan dolar.
Ne želim lažne novčanice od dolara.”
Dobro se zabavljamo.
Često sam nosio NASCAR majice kao mali.
Nema ničeg lošeg u tome, ali jako sam ih često nosio.
Kad sam se morao lijepo odjenuti,
mama bi mi navukla najnoviju NASCAR majicu.
Rekao bih: „Nije lijepa.” Ona bi rekla: „Znam.
Uvuci je.”
To sve mijenja.
Ako ne radite na autu, nego idete u crkvu, uvučete je.
Moj tata to i dalje radi. Uvlači majice duboko u hlače.
Od dolčevite napravi majicu s V izrezom.
Majica mu viri iz nogavica.
Dlake na prsima vide se kroz košulju.
Moj tata voli Sveučilište Alabame.
Kad uvuče majicu, vidi se samo „sveučilište”.
Kao da voli studiranje.
Ne voli studiranje. Jednom mi se rugao što čitam.
Ne zbog toga kako čitam, nego zato što čitam.
Rekao je: „Moj sin neće čitati knjige.”
Zato sam prestao.
Posvetio sam se drogama.
Da, dobro se zabavljamo.
Nisam studirao. Ne znam jeste li već shvatili.
Uglavnom zato što se plaća.
Ako s 18 godina možete platiti studij,
onda vam ionako dobro ide.
Ipak, ne treba nam za sve.
Nisam znao što želim raditi, ali ne treba za sve.
Ako želite biti liječnik ili odvjetnik, morate studirati.
Za gradnju kuća i cesta ne treba studij. Snaći ćemo se.
Abraham Lincoln je izgradio kuću. Je li studirao? Ne znam.
Ne znam. Nisam siguran ni je li izgradio kuću.
Samo tako govore.
I nazvali su trupce po njemu.
Shvaćate? Da.
Dobro se zabavljamo.
Kad sam živio u prikolici, najzabavnija je bila pojava tornada.
Znate? Tad bih mogao otići.
Nakratko bih otišao u pravu kuću. Volio sam to.
Čudio bih se tolikim ciglama.
Vidio sam ih samo kad bi uletjele kroz prozor. S porukom.
Pisalo bi: „Pokosi travu.”
Tako to rade u Udruzi mobilnih stanara.
Dobro se zabavljamo.
Sad živim u Nashvilleu.
Imali smo upozorenje zbog tornada.
Slušao sam radio. Govorili su kako postupati
za vrijeme tornada s obzirom na to u kakvoj kući živite.
Rekli su: „Ako imate podrum, idite u podrum.
Ako nemate podrum, idite u kupaonicu ili malu sobu.
A ako živite u prikolici,
idite u susjedovu kuću
ili izađite van i lezite u jarak.”
Da. To su prave vijesti.
Kažu: „Ne znamo što bismo vam rekli.
Kvragu, donijeli ste neke loše odluke.
Nosite se s time. Ne možemo vam pomoći.
Da, znamo da pada kiša i da će jarak biti pun vode.
Samo siđite u njega.
Da, prosinac je. Bit će hladno.
Vjerojatno ćete se razboljeti. Samo siđite.
Znamo da nećete imati radio sa sobom.
Nećete znati kad opasnost prođe, ali ostanite tamo dok kiša ne stane.
Spustite se dolje.”
Sviđa mi se prijedlog da odete u susjedovu kuću.
Možda znaju druge parkove s prikolicama,
ali u onima u kojima sam ja živio i susjedi su živjeli u prikolicama.
Možda su htjeli da svi odemo u istu.
Opteretimo je.
Čak i da je netko imao kuću,
ne bi bio srdačan prema ljudima iz prikolica.
Ne bi nas pozvali da vidimo što imaju.
„Što tornado ne uništi, možete dobiti.”
Takvi ljudi žele da izujete cipele prije ulaska, znate?
Kad dođete, pozdrave vas i kažu: „Izvoli, uđi. Bi li izuo cipele?”
„Ma, ne. Idem kući.”
Da su mi rekli kako stvari stoje, ne bih ni dolazio.
Odmaranje u čarapama, kao da ćemo se baviti jogom.
Kad čujem namaste, odlazim.
Bježim odatle. Ipak, nismo bili jako siromašni.
Samo nismo imali sve. Nikad nisam jeo sladoled kao mali.
Mama bi usula mlijeko u zdjelu.
Pozvala bi me u sobu i rekla: „Gotovo. Zakasnio si.
Valjda drugi put dođeš kad te zazovem.”
Ležao sam u jarku.
„To nije majica s vukovima koju sam ti kupila.
Skupo sam je platila.”
Moji su se roditelji razveli.
Borili su se za skrbništvo. Mama je izgubila.
Otad sam morao živjeti s njom i…
To je istina.
Dobro se zabavljamo. Ovom tipu je zabavno.
Dobro se zabavljamo.
Danas su roditelji drugačiji nego nekad.
Pogotovo s kućnim ljubimcima.
Današnji roditelji kažu: „Moramo odvesti mačku veterinaru.”
Kad sam ja bio mali, tata bi rekao: „Više nemamo mačku.”
I mačka bi nestala.
Nisam se ljutio. Samo sam rekao: „Valjda ćemo nabaviti drugu.”
Rekao je: „Vidjet ćemo što će dolutati.”
Nismo imali prave kućne ljubimce, samo zatvorenike prirode.
Kad bi pas dolutao, zavezali bismo ga za stablo.
Dva tjedna smo imali jako opaku mačku.
Saznali smo da je oposum.
Rekao sam vam da nismo čitali.
Tad nije bilo interneta.
Mislili smo da je čudna pasmina.
Jeste li ikad vidjeli oposuma? Ne biste ih trebali vidjeti.
Svakako su stvoreni za noć.
Kad bih god vidio živog oposuma, gledao bih ga u oči.
Mislim da mi je htio reći:
„Ne bi smio biti ovdje.
Nisam birao svoj izgled.
Ovo je moje vrijeme.
Upravo jedem tvoje smeće.
Mogao bi me pustiti na miru.”
Jeste li ikad bili kod nekog čiji pas laje i reži na vas,
a on kaže: „Neće te ugristi”?
„Kako znaš?
Zato što to nikad nije učinio? Možda je danas taj dan.
Izgleda kao da me želi ugristi.”
Uvijek kažu: „Ne, samo će te nasmrt izlizati.”
„Nasmrt?
Tko je spominjao umiranje?
Samo se brinem da će me ugristi. Ne znam zašto spominješ smrt.”
Mislim da je to čudno kad pas izgleda kao da me želi ugristi.
Kao da dođete kod nekoga, a tamo je neki tip s nožem.
Radi ovo.
A kažu vam: „Ma, neće te ubosti.
Mogao bi te nasmrt izlizati.
Da, uskoro će se smiriti.
Nije navikao na ljude.”
Dobro. Hvala vam. Bili ste sjajni.
Hvala.
Prijevod titlova: Andrea Šimunić