KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Přivítejte rodáka z New Orleans, Marka Normanda!
Ahoj.
Máte rádi vtipy?
Jo. Jdeme na to.
Díky, že jste tu. Těší mě, že tu jsem.
Divná doba. Díky, mami.
Jo. Jsme všichni očkovaní.
Dostali jste vakcínu, co?
Jo. Jasně.
Já si ji koupil na internetu. Uvidíme, co se stane.
Viděl jsem pár lidí u řeky, jak si ji dávají.
Říkám si: „Hej, proč ne.“
Jo.
Asi druhá dávka, protože vypadali omámeně.
Tak jo.
Za lockdownu jsem přibral pár kilo.
Všichni jsme trochu přibrali.
Dáme jídlo, Wolt. Musím to omezit, byl jsem tlusté dítě.
Byl mě kus. Měl jsem prsa jako ženská.
Není divné, že když muži přiberou, narostou jim části ženského těla?
Dámy se toho nemusí bát.
Když žena přibere, je z ní tlustá žena.
Když chlap přibere, stane se z něj taky tlustá žena.
Nerostou nám mužské části.
Ne ve smyslu: „Viděl jsem Tammy u řeky.
Narostly jí pořádný koule.“
Být tlusté dítě má své výhody.
Přespával jsem u kamaráda a on říká: „Konečně se dotknu kozy?“
A já na to: „Jsi šťastný.“
Nikdo nemá rád prsa u mužů. Ptal jsem se. Zkoumal jsem to.
Nikdo nemá rád chlupaté dudy
a přesto jsou po celé zemi mužská prsa legální.
Tlusťoch si v Clevelandu sundá triko a nic.
Když to udělá žena, je to neslušné odhalení.
Tyhle kozy máme rádi. Jak jsme to mohli posrat?
V USA máme divná pravidla ohledně prsou.
Odhalený ženský prso, nelegální.
Odhalený mužský prso, legální.
Odhalený ženský prso a kojící dítě, legální.
Odhalený mužský prso kojící dítě, velmi nelegální.
Divná pravidla.
Vnímám to takhle.
Ženský kozy jsou jako tráva.
Zábavný, neškodný, ale pořád nelegální.
Mužský prsa jsou jako cigára. Nechutný, odpuzující.
Proč sis je přinesl na pláž?
Zlegalizovali jsme ty špatný.
Když o tom mluvíme, moje přítelkyně má obří dudy
a když jdou ženy nakupovat podprsenku, musí říct:
„Mám béčka, céčka, déčka.“
Chlapi nejsou tak silní.
Kdyby chlap musel říkat „Mám áčko,“ raději by se zabil.
To by nevydrželo ani 20 minut, ne?
Raději by skočil z budovy s dopisem na rozloučenou: „Pokaždé A-.“
Jo. Ale musí se to říkat.
Vím, že v roce 2021 říkám vtipy o tloušťce. Už na mě řvali.
Někdo mi řekl:
„Hej, říkat ‚tlustý‘ je jako mít rasistické urážky.“
A já na to: „Možná.“
„Ale je to jediná urážka, která není stálá.“
Můžete přibrat nebo zhubnout,
ale nikdo vám neřekne: „O prázdninách se ze mě stal černoch.“
„Musím držet dietu. Spálit část toho Mexičana.“
Všichni se smějeme tlustým.
Neznám nikoho, kdo by nenáviděl tlusté lidi.
„Tahle čtvrť byla skvělá, dokud nepřišli ti vařbuřti.
To vám povím hned.“
Ne. Zbožňujeme tlusté lidi, ne?
Buddha, Santa, občas Oprah. Jo.
Jsem moc rád v New Yorku.
V New Yorku jsou krásný ženský. Tady zrovna ne, ale…
Dělám si srandu. Udělám ti to.
Jo.
Dámy, víte, že jste sexy. Chlapi s vámi chtěj spát.
A chcete, abychom se činili. To chápu.
Kdyby se do mě někdo snažil něco strčit, taky bych se ptal.
Musíme si to zasloužit.
Mám pocit, že vagína je jako univerzita.
Musí vás přijmout.
A jako na univerzitu to jde líp, když máte dost peněz.
„Jak se tam dostal? Nemá žádné peníze.“
„No, je to sportovec.“
Jo.
Hodně podobné univerzitě.
Některé jsou velmi prestižní. „Ty ses tam dostal? Působivé.“
Další říká: „Já taky.“
A vy: „Ty jo, to už je celá komunita.“
„A ty ses tam dostal jen proto, že tam byl tvůj táta.“
Dámy, jste přitažlivější než muži. Měly byste být víc vybíravé.
Výběr sexuálního partnera dost řešíte.
Hodně se ptáte, jako v draftu NBA.
„Kolik mu je? Kam chodil na vysokou? Jak je vysoký?“
My muži to řešíme, jako by to byl výběr spoluhráčů.
„Vezmu si tebe, tebe, tebe…
Ty jsi mimo formu, ale vím, že do toho dáš srdce.“
Jedna má kamarádka je krásná, může mít kohokoliv.
Má dost kategorické řeči.
Jako: „Nikdy bych nespala s republikánem.
A já: „Vážně?“
„Jo. Kdybych byla v posteli nahá, a zjistila, že je republikán,
rozmyslela bych si to.
A já: „Kdybych tam byl já, rozmyslel bych si, koho volím.“
Proč to řeším? Ne, že by to hrozilo.
Když na mně bude rajtovat, nebude říkat: „Změna klimatu je podvod.“
Když budu mít sex s republikánkou, budu mít kondom,
protože když se to podělá, bude si ho chtít nechat.
Dobře.
Pozor, přichází vtipy o potratu.
Nevím, co si myslíte o potratu.
Potrat mi přijde jako sklápěcí sedadlo v letadle.
Vím, že to hodně lidí naštve, ale když mám tu možnost, použiju ho.
Že jo?
Lidi se ptaj: „Na jakou stranu se kloníš?“ a já: „Dozadu.“
Jo.
Jo. Ale muži jsou nadržení. Jsme nadržení. Je to na prd.
Je to hrozný. Není to sranda.
Ženy vždycky říkají: „Jsme stejně nadržené jako vy.“
Ale jděte.
No tak, dámy.
Netušíte, jaké je jít na rodinnou oslavu a říkat si:
„Šel bych do toho.“
Je to nemoc.
Ztrácíme soudnost. Nemůžeme myslet jasně.
Proto byl každý skvělý vynález muže vymyšlen po orgasmu.
Jedině v tu chvíli myslí muž jasně. Udělá se a vymyslí
fritovací hrnec.
Jo. Pohádal jsem se o tom s kamarádkou.
Říká: „Jsme stejně nadržené.“
A já: „A měla bys sex se mnou?“ A ona říká: „Ne.“
A já: „Já bych se s tebou vyspal.“ Takže mám pravdu.
Říká: „To je jiné. Nepřitahuješ mě.“
A já: „Ty mě taky nepřitahuješ.“
Co to s tím má co společného?
Dámy, jste taky nadržené, ale musíte to skrývat.
Nemůžete to dát najevo. V Chili's by se o vás poprali.
Musíte to skrývat, ale dáváte najevo emoce.
Moje přítelkyně říká, že brečí každý den od střední.
A já: „Jsi v pořádku?“
Říká: „Jo. Prostě to dělám. Naštvu se, schovám a plýtvám ubrousky.“
A já: „Mám to stejně.“
A ona: „Jo. Když to nedostanu ven, nemůžu fungovat.“
Já na to: „To já taky.“
Říká: „Koukám na film a neudržím se.“
A já: „Taky při tom koukám na film.“
Říkám: „Taky ti stačí 30 sekund?
A ona: „Cože?“ A já: „Ale nic.“
Jsme tak nastavení.
Dámy jsou emocionální, muži nadržení.
Každá žena, co byla v práci, říká: „Nevím, proč brečím.“
A každý chlap, co byl na pohřbu: „Nevím, proč mi stojí.“
To je ta blbá otevřená rakev.
Ale díky bohu, dámy.
Díky bohu, dámy.
Přijdou vám sexy věci, které s ním nemají nic společného.
Díky bohu.
Musíte, protože tohle nefunguje.
Musíte jít hlouběji.
Když je před vámi nahý chlap, říkáte si:
„Nezapomeň, že je to dobrý řidič.“
Věci vám přijdou sexy… První rande s mou holkou bylo celé naplánované.
Večeře, drinky, film, zmrzlina.
A ona: „Jé, tys to naplánoval. To bylo sexy.“
Plánování. To je sexy? Plánování?
Plánování? „Zavtipkoval. Dobrý smysl pro humor. To mě rajcuje.“
„Platí v hotovosti? Má peníze. To je sexy.“
Ale všechny ty věci v ložnici nejsou sexy.
Líbali jsme se, vytáhl jsem kondom a ona: „Trochu troufalý.“
A já říkám: „Jo. Plánoval jsem to.
Ty to nemáš ráda? Dobře.“
Teď je to divný.
Jestli má ráda srandu, trochu ji zpražím.
„Tomu říkáš poštěvák?“
Tomu se musí zasmát. Najednou to není sexy. Co to sakra je?
Obléká se a odchází.
A já si říkám: „Má ráda peníze. Tady. To je za tvůj čas.“
Jste fascinující, dámy.
Naslouchám vám.
Z toho, co chápu, máte sex, když je to propracované.
Kdykoli žena popisuje sexuální akt, je to složité.
„Vzal mě do Paříže.“
„Milovali jsme se na balkóně s výhledem na oceán.“
Všechny holky z toho šílí.
U chlapa, čím jednodušší, tím víc sexy.
Máme jít do obchoďáku,
zašukáme si na chodbě a nemusíme do obchoďáku.
A všichni chlapi dělají:
Řekněte, co chcete, dámy. Uděláme to.
Chceme vás učinit šťastnými.
Ale já chci, abys na to přišel sám.
To se nestane. Řekněte nám to.
Vždy mě udivuje, co pohání ženský motor.
Vzal jsem holku do zverimexu.
Do prdele. Dámy, zverimex…
to je váš striptýzový klub.
Žena ve zverimexu je jako nadržený chlap ve stripklubu.
Jen stěží se můžete udržet: „Panebože. Chci si je všechny osahat.“
A já: „Bacha, Některé jsou z rozpadlých rodin. Mohou být útočné.“
Chodila tam jako nadržený chlap.
„Nádherná, božská, dokonalá. Ta je moje oblíbená.“
A manažer říká „Jo. To je Roxy. Roxy mají všichni rádi. Přiveď Roxy.“
Jde s ní do soukromé místnosti. Má ji na klíně.
A ona říká: „Miluje mě.“
A já: „Ne. Jen hledá lepší život.“
No tak.
Jo. No jo, vidíte.
Tak jo.
Jste žhavá skupina. Ale musím se dát do kupy.
Vy to máte zmáknuté, pane. Máte brýle.
Ale já se musím dát do kupy.
Nedávno na mě přišel strach z těhotenství.
Vy to znáte. Jo.
Koupil jsem pár těhotenských testů.
Když se nedívala, na jeden jsem se vyčůral.
Jo. Vyšel pozitivní.
Divný. Tak jsem to vygooglil a zjistil, že můžu mít rakovinu varlat.
Říkám si: „Do prdele. Pořád lepší než dítě.“
Jediný případ, kdy je rakovina lepší než dítě,
protože lidi potěší, když jí to nandáte.
Jo. Moje holka je neskutečná divoška.
Ráda používá vibrátor v ložnici a já se dívám.
Docela sexy, ale po chvíli si přijdete zastaralý.
Jako bych byl pokladní v Tescu a ona používala samoobslužnou pokladnu.
„Vidím, že to máte na háku, ale pokud se něco zadrhne, jsem tu.“
Po půl hodině si říkáte: „Sakra. Ti roboti nám berou práci.“
Ráda dělá věci na veřejnosti,
což je sexy, ale plodí to divné situace.
Byli jsme v obchodě, vystrčila zadek a já ji naplácal.
A jeden šestiletý kluk přiběhne a říká: „Co provedla?“
A já: „Cože?“ A on: „Byla zlobivá?“
A já: „Jo a hodně.“
V tu chvíli mi došlo, že říkáme totéž,
ale každý vedeme úplně jinou konverzaci.
On: „Zlobila?” A já: „Ano.“
A on: „Má hodně hraček?“ A já: „Její ložnice je plná hraček.“
A on: „Potrestej ji tak jako moji rodiče mě.“
A já: „Co?“ On: „Používej její hračky před ní.“
A já: „Sakra. Vyzkouším to.“
Páni, ten kluk je zvrácenej.
Jo. Má slečna tlačí hodně na manželství.
A já stárnu, tak se možná zastřelím.
Jo.
Já nevím. Ženatí muži jsou divnější a tišší.
Nosí svetrové vesty. Víte?
Ženatí muži jsou posedlí věcmi.
Všimli jste si toho? Auta, kytary, tenisky, suvenýry, vláčky.
Singl chlapa s vláčkem nikdy nevidíte.
Když se ptáte kámoše: „Zajdem do klubu?“
nikdy vám neodpoví: „Pst, právě vjíždí do tunelu.“
To se neděje.
To jen nějaký ženatý chlap ve sklepě si říká: „Tady dole jsem starosta.“
Mého kamaráda opustila žena.
Odešla po osmi letech, protože on o ní nic neví.
Neví o ní jedinou věc, tak odešla.
Dobře udělala.
Dokáže popisovat hodinky 20 minut.
„Tohle je Submariner z roku 1941. Super vzácný.“
„Kdybys toho věděl tolik o své ženě, neodešla by.“
Je divné, když ženy říkají:
„Jsem člověk. Nezacházej se mnou jako s věcí.
A já: „Ne. Vždyť to chceš.“
Muži jsou posedlí věcmi. Bylo by to pro tebe nejlepší.
Většina chlapů nezná své holky.
Kdyby je brali jako věci, věděli by vše: „Židovka z Connecticutu z roku 1988.“
„Jo. Nech ji ve sklepě. Regulace teploty.“
Aspoň nekoukáte na porno.
Pane, máte rád porno? Máte velká předloktí.
Máme až moc porna.
Porno je příliš dostupné.
Zamlada se porno hledalo těžko. Pamatujete?
Museli jste ukrást Playboye, jít do lesa s velitelem ze skauta.
Teď máte porno v kapse.
Porno je teď pro mě jako kafe.
Mám ho každý den, skoro to necítím a musí to být černé.
Jo.
Někdy si říkám, proč muži tolik sledují porno.
Asi jsem na to přišel. Porno vše vylepšuje.
Vemte si kategorie porna. Všechny věci, co nesnáším.
Kancelář, učitelky, nemocnice, tělocvična.
Ty věci nesnáším, ale když je to porno, tak mě to baví.
Před pornem jsem nenáviděl i svou nevlastní rodinu.
Během pandemie jsem koukal hodně na porno a bojové sporty,
až mi to začalo splývat.
Vyměňují si místa v mé hlavě.
Koukám na UFC a přijde mi to zvláštně sexuální.
Pak koukám na porno a přijde mi to divně násilné.
I pojmy se prohodily.
Všechny sexuální pojmy znějí násilně a všechny bojové znějí sexy.
Znáte bojové pojmy? Jsou sexy.
Zasednutí, škrcení zezadu, nakládání na zemi.
A všechny sexuální pojmy zní násilně.
Bodat, mlátit, klátit, nabíjet.
- Co se stalo Jill? - Pěstil ji.
Kristepane!
A všichni shazují UFC: „Je to tak barbarské.“
Myslím, že je to slušnější než porno. Aspoň je tu rozhodčí.
Všichni jsme si už u porna říkali:
„Ježíši, je to čtyři na jednu. Zastaví to někdo?“
„Ta chuděra to nedává.“
Jo. A co tyhle zápasnice UFC?
Jsou vážně drsné.
Chvíli jsem chodil s Portoričankou z Bronxu.
Byla dost vznětlivá. Říkala: „Měla jsem být zápasnice UFC.“
A já: „To ne.“ A ona: „Nemyslíš, že jsem ostrá?“
A já: „Jo. Ale ukážou všem tvůj věk a váhu.“
Dvě věci, na které se ženy neptáš, ukážou v televizi.
Jaké 2 nejcitlivější otázky dáte chlapovi?
- Chceš být zápasník? - Jo.
- Jaké je tvé číslo účtu a velikost péra? - Vzdávám to.
Chodil jsem s mnoha ženami. Byl bych dobrý kouč.
Kdyby prohrávala, křičel bych: „Uklidni se.“
A ona…
„Reaguješ přehnaně.
Jsi jako tvoje matka.“
A ta druhá je mrtvá.
Je s vámi sranda.
Spousta lidí je dnes velmi citlivá.
A někteří komici nesnášejí sluníčkáře.
Myslím o nic méně než Cosbyho.
To je komik, se kterým byste neměli usínat.
Aspoň jste venku. Žijete si své životy.
Spousta lidí hnije na internetu.
Jen se hádají. Nadávají, naříkají.
Na Twitteru pořád dostávám kouř: „Ten komik řekl ‚prdy z vagíny‘.“
A já: „To je tvůj den? Jdi ven, najdi si koníčka, zabij se.
Co to děláš?
Jsme tu jen na chvíli. Takhle ji chceš strávit?
400 milionů spermií to nedalo, ty jo a jsi 9 hodin na Facebooku?
Mohl ses naučit na xylofon, ty pako. Obejmi svý děti.“
Proto mám ráda zvířata. Protože netweetují.
Zvířata mají hrozné životy a nestěžují si.
Dokážete si představit tweetující antilopu v Africe?
Získala by si naši pozornost.
Psala by: „Nejedla jsem týden, našla jsem vodu,
a viděla, jak krokodýl snědl mé jediné dítě. Nenávidím život.
To je nejlepší na zvířatech, nestěžují si.
Proto mám rád Planetu Zemi. Zvládají všechny ty hrozné věci.
Vidíte zebru, jak utíká před 4 lvy,
koušou ji do zadku, tahají ji za krk,
a ona kopne jednoho do hlavy a uteče.
A to je všechno.
To je všechno.
Není tam žádná scéna, kdy by zebra říkala: „Tak…
to byl zločin z nenávisti. Ježíši.
Je to tu drsný. Páni, to bylo divoký.
„Chtěli mě zabít. Do prdele. Zebra tu nemá lehkej život.
Protože jsem míšenec. To vám můžu říct hned.“
Zvířata jsou nejlepší. Nepodrazí vás, nestěžují si.
Mám na svou kočku rasistické narážky a té to je fuk.
Zkuste to. Je to sranda.
Jo, máme se dobře.
Jo. A já to chápu. Máme problémy. Nejsme dokonalí.
Někteří jen touží po pozornosti. Nechtějí nikomu pomoct.
Viděl jsem, jak vysokoškoláci na Twitteru brojí proti streamování Přátel.
Říkají: „Přátelé jsou pohoršující.“ A já: „Přátelé? Vážně?“
Četli jste někdy Bibli?
Je to samé znásilnění, krvesmilstvo, homofobie, misogynie, vraždy, pedofilie.
A oni: „Ale Bible není skutečná.“ A já: „No, Chandler taky ne.“
Bible je šílená. Četli jsme ji v katolické škole.
Není divné ji používat u soudu?
Proč tuhle knihu? Tohle děsivé dílo?
Týpka soudí za zabití bratra.
„Přísaháš, že řekneš celou pravdu?“ A on: „Na Bibli? Jasně.
Děláte si srandu? Tam jsem na to přišel.“
Šílený koncept.
Popravdě, já bych přísahal na beletrii.
Položte mi ruku na Deník Anny Frankové
a já řeknu: „Udělal jsem to.“
Alespoň je to skutečné.
Ne holokaust, ale ta kniha.
Holokaust.
To byla ale blbost, co?
Jo.
Jednou jsem byl v muzeu holokaustu.
Není nic depresivnějšího než fotky z holokaustu.
Kdo to fotí?
„Tak jo. Všichni se seřaďte. No tak. Víc k sobě.“
- Přesně tak. - Ne. Jsme moc hubení.
„Neboj se. Kamera ti přidá pět kilo.“
- Řekněte sýr. - Máte nějaký sýr?
- Ne. - Je to výraz, ty idiote.
Dobře. Dělám si srandu. Jsem komik v komediální show.
Tak jo. Ten si posral gatě.
Tak jo. Popojedem. Další vtipy.
Humor.
Dobře. Miluju židy. Jsem velký fanoušek židů.
Jen to chci říct otevřeně. Vím, tohle je showbyznys.
Tak jo. Ano.
Vtipy.
Jen vtipy. Miluju židy.
Židovská umělecká forma.
Žiju v New Yorku, jsem obřezaný, jsem in.
Jsou tu nějací židé?
Hej. Jo!
Na ně!
Tak jo.
Holokaust byl samozřejmě hrozný.
Jsem komik, vyprávím vtipy.
Z hrozných událostí máme skvělé informace.
Přináší nám skvělé informace.
Učíme se, jak to nikdy nedopustit.
Tvůj přítel sní v lese bobuli a zemře.
To je strašné, ale aspoň víš, že to nemáš dělat.
Hrozné věci, skvělé informace.
Dámy, nesnášíte, když na vás někdo píská. Poučte se.
Vyjdete z domu, nějakej kluk říká: „Máš v těch džínách hezký zadek.“
A vy: „Chcípni. Nejsem kus masa. Zítra si je vezmu.“
Bylo to prase, ale získali jste cenné informace.
Ale na něco musíte být naštvaní. Máte pak osobnost.
Jeden můj kámoš zjistil, že je z 1/16 domorodý Američan.
Před dvěma dny. A už je naštvaný.
Říká: „Jeep Cherokee? Věřil bys tomu?“
A já: „To tě trápí?“ On: „Je to urážlivý.“
- Vážně? To auto? - Jo. Musíme to jméno změnit.
Já: „Nevím, že by sestry Wachovské nadávali na Trans Am.“
Ano.
O trans lidech je teď těžké mluvit.
Všichni jsou z nich naměkko.
Chápu to.
Je divné, že někteří nesnáší trans lidi. Dělají: „Ty zrůdy!“
Já nevím. Co mi je do toho?
Dělejte si, co chcete. Nenávidět celou skupinu?
Jo. Nedávno na mě na jedné show křičela jedna transka.
Pak mě sjela ve foyer. Byla tak zlá.
„Nesnáším váš humor, nejste vtipný a nemám vás ráda.“
A já říkám: „A vy
vypadáte jako chlap.“
A ona: „Jste transfobní?“
A já: „Co? Transfobní? Ne. Jen jsem se vás chtěl dotknout.
Řekla jste mi ošklivou věc,
takže tohle je asi to nejhorší, co vám můžu říct já.
Proč bych měl být trans…? Nenávidíte všechny komiky?“
A ona: „Ne. Jen vás.“ A já: „Jo. Tak jsme na tom stejně.“
A ona: „Nejste vtipný. A já: „Ale uvnitř se tak cítím.
Tak kdo si myslíte, že jste, že mi říkáte, kdo jsem?“
Takže to bylo dost trapné, ale zašukali jsme si.
Takže…
všechno dobře dopadlo.
Ne. Trans lidi mě ohromují.
Chce to dost odvahy změnit na sobě něco, co vás utváří.
To já nemám. Říkají: „Není to ‚on‘, ale ‚ona‘.“
Když si spletete mé jméno, dám to.
„Jmenuju se Mark.“ A vy: „Čau, Mikeu.“ A já: „Jde to.“
Byl bych nejhorší transka.
Spletete si mé pohlaví, já to přejdu.
U rodičů zazvoní telefon: „Paní Normandová?“
„Ano, to jsem já.“ Prostě to přijmu. Nechci dělat vlny.
Ale já vím, jsou to citlivé věci.
Rasové věci jsou vždy citlivé.
Nechovám nenávist vůči žádné skupině. Uvnitř jsme stejné barvy.
Až na kuřáky.
Nechci nasazovat na kuřáky. Vím, že jste vymírající druh.
Snažím se být uvědomělý. Vyrostl jsem v černošské čtvrti.
Někdy až moc uvědomělý. Telefonuju s pojišťovákem
a on říká: „Jakou barvu má vaše auto?“ A já: „Myslel jsem, že jste progresivní.“
Ale znáte to, časy jsou napjaté.
Říkáme, že hodně věcí je rasistických a některé jsou.
Ale spousta jsou ignorantství.
Byl jsem se svým synovcem, je mu 7. Víte jaké to je být se sedmiletým klukem?
Chová se jako pravicový radikál na koksu.
Říkají jen nejšílenější, nezpracované věci.
Řekne: „Proč maj Číňani divný oči?“
A já: „Drž hubu. To nemůžeš říkat. Ježíši Kriste.“
Nic proti Číňanům nemá. Není rasista. Prostě to nezná.
Říká ženám hrozné věci:
„Ta je tlustá, stará. Proč máte knírek, paní?“
A já: „Má Downův syndrom. Ignorujte ho.“
Je nevinný.
Vzal jsem ho na demošku. Říkám: „Bobby, na černých životech záleží.“
„Ale já nejsem černý. Nezáleží na všech životech?“
„Drž hubu. Kvůli tobě nás zabijou.“
Je roztomilej, ale na papíře je to nácek.
Chápu. Dneska je tu spousta bílejch.
Běloši, věci se trochu změnily.
Jsme trochu nervózní. Bojíme se říct něco špatně.
Nechceme problémy a aby na nás řvali.
Naše noční můra.
Jiní se bojí zastřelení, deportace.
My toho, že na nás budou řvát.
Za mala na mě křičeli za to, co mě přitahuje.
- Cože? Ty jsi gay? - Nejsem gay.
Teď na vás křičí za pravý opak.
- Máš rád trans ženy? - Ještě jsem to neřešil.
- Jsi transfobní? - Hned ji ošukám.
„Udělám, co chcete. Promiňte.“
Běloši bývali bezstarostní, nic neřešili.
Teď je každý běloch posedlý otevřeností, ovládlo to celou identitu.
Dřív jsme na rozhodování měli ďábla a anděla.
Teď máme rasistu a personalistku.
Jako: „Černoch, afroameričan, miluju Lizzo.
Vyfoťte se se mnou prosím. Obama.“
Je to trapné. Všichni si myslí, že běloši jsou hrdí a nadřazení.
Děláte si srandu?
Každý běloch, co zkoumá svůj původ na internetu,
si říká: „Jo, domorodý Američan.
Hispánec, lesbička, něco…“
Všimli jste si, že každý běloch vám dá najevo, že je oběť?
Už prostě nemůžete být bílí.
„Jasně. Jsem běloch, ale jsem na spektru.“
Mám úzkost, jsem v depresi, táta mě ojel, jsem částečně žid.
Jeden z těch dobrých.“
Všichni máme hrozné myšlenky.
Je mi jedno, jaké jste barvy, rasy nebo náboženství.
Všichni jsme špína.
Když ostatní nazýváme špínou, myslíme, že jsme lepší.
Ne, taky jsme špína.
Všichni máme zvrácené myšlenky. Jsme plný hoven.
Nikdo není víc plný hoven než korporace.
Dělaj, jako by jim na lidech záleželo.
Dřív chtěly peníze, teď si hrají na dobráky.
Nike říká: „Na černých životech záleží!“ Jen šij dál, Číňánku.“
No tak.
Nezáleží jim na lidech.
Na raketu Scud daj duhovou nálepku. „Inkluzivní“.
Jsme v pohodě.
Jo.
Amazon minulý týden tweetoval „Rasismus je virus.“
To neříkejte. Nahrává jim to.
Že jo? „Promiň, že jsem to řekl. Jsem nemocnej.
Jo. Byl mi diagnostikován virus H1 slovo na N.“
A víš,
mé bílé krvinky už nejsou, co bývaly.“
Jo.
Spousta bílé viny.
Můj kámoš kvůli tomu ani neposlouchá hip-hop.
Já: „Proč ne?“
On: „Udržuje negativní černé stereotypy.“
O čem to mluvíš?
„Poslechni si text: ‚Záleží mi jen na penězích.
Řídím všechno. Koukej na moje diamanty.‘“
A já: „Podle mě to zní jak židovské stereotypy.“
Hip-hop, překvapivě židovský. Že jo?
Jako by rapper říkal:
„Píšu novou písničku. Dej mi židovský stereotyp.“
- Ovládají počasí. - Tak: „Jsme tady a děláme déšť.“
Já vím. Napjaté věci.
Černoch na mě řve: „Jsi běloch. Co víš o rasismu?
Já: „Nevím, jestli čteš historické knihy, ale myslím, že jsme v tom nejlepší.“
Je to docela dobře zdokumentované.
I zpeněžené. Hodně filmů.
Trochu potemním, protože jsme tu všichni dospělí.
Jsme dospělí. Nejlepší čas na to být dospělý.
Můžem dělat, co chcem.
Všimli jste si, že dospělí se baví a děti jsou nešťastné?
Je to úplně převrácený.
Za mého mládí byli všichni dospělí nerudní:
„Padej z mýho pozemku.“
Teď je mým přátelům 42.
Jen hrají videohry, čtou komiksy a sledují wrestling.
A každý teenager, kterého teď vidím, je posedlý politikou a je na lécích.
Vyhráli jsme.
Obrátilo se to.
Hele, je mi 37.
V mém věku měl můj táta dvě děti, právnický titul a vlastnil dům.
Já mám Hulu.
Ptám se kamaráda: „Je ti 44. Založíš rodinu?“
A on: „Cože? Bydlím s mámou. Mám rodinu.“
Teď si dáme tyhle poživatiny a zkouknem Mstitele.
Dobře. Jdem na to.
To je dnes dospělost.
Dnešní děti jsou milé, ohleduplné, soucitné, chytré,
ale nebaví je to.
Když mi v 15 někdo dal veselý koláček, přišlo mi, že v tom je hodně trávy.
Dáš ho dnes dítěti a to říká: „V tom je hodně cukru.“
Říká: „Mám rád drogy, ale držím dietu.“
Bojím se o děti. Vždy, když zapnu zprávy,
je tam smutná statistika o mladých.
Četl jsem, že velikost penisu se zmenšuje.
A vy na to: „Kdo dělá ten výzkum?“
Jaký vědec řekne: „Zapomeňte na rakovinu, dělám dětské penisy.
Nebojte se. Zvládám to.“
Ty děti mi dělají starosti.
Dřív jsem se bál dospělých. Pamatujete, jak děsiví bývali?
Zaklejete a oni: „Pozor na pusu, mladíku.“
„Promiňte, pane.“
Teď se bojím teenagerů. Vystoupil jsem na škole a někdo hned:
„To je nevhodné.“
Kámo, je ti 18. Měl bys jet rajskej plyn a prstit holky.
Co se tu děje?
Co se děje? „Nevhodné“? Co?
Žij svůj život, chlape.
Ty děti jsou vyděšené, depresivní, sebevražedné.
Viděli jste někdy 14letého kluka, co přijde ze školy
a vypadá jako prošedivělý detektiv.
Má celý svět na ramenou, je vystresovaný, vapuje.
„Těžký den, snažím se odvolat prezidenta, zachránit planetu, změnit si pohlaví,
upravit svůj profil OnlyFans a moje kryptoměny klesají.
Kámo, je ti 14. Přivoď si erekci. Dej si bonbon.
Tyhle děti protestují proti zákonům o zbraních.
Dospělí říkají: „Bavte se. Jedeme na Comic-Con.“
Jsem třicátník.
A je fajn sledovat, jak se staří a mladí hádají.
„Staří jsou bezradní.
Svět patří Generaci Z.“
Sledoval jsem takhle dědu a synovce.
Nenávidí se, ale jsou si tak podobní.
Je to fascinující.
Můj děda říká:
„Jste měkejši. Na mě stříleli ve Vietnamu.“
A můj synovec na to: „Pche, na mě stříleli ve škole.“
A děda: „Vy jste měkkoty. Nemůžete ani lízat smetanu.“
A on: „Jdi do hajzlu dědo, já lížu kaďáky.“
Díky moc. Jsem Kevin Hart. Byli jste skvělí.
Dobrou noc.
Zábava. Děkuju.
Překlad titulků: Martin Lauer