A NETFLIX STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Köszöntse mindenki Brian Simpsont!
Igen.
Tudjátok, hogy a feketék
évszázadok óta jóvátételt követelnek.
Valahányszor felhozom, mindig az a válasz,
hogy ez nem reális.
A feketék a lakosság 13 százaléka.
Amerika nem tud csak úgy pénzt adni mindenkinek.
Aztán beütött a pandémia.
Ti, seggfejek, kaphattok billiókat?
Hol a francban van a mi pénzünk?
Adjatok pénzt a feketéknek!
Igen.
Ez nem vicc. Hanem megoldás.
Ha ingyenes az egészségügy, mondhatjátok, hogy „nigga”.
Mindenről lehet tárgyalni.
Azt sem szeretik, ha tüntetünk.
Ha csoportosan megyünk valahova, az kiakasztja az embereket.
Amerika úgy bánik a feketékkel, mint a pénztáros az apróval.
A törvény szerint kötelező elfogadni…
de ha több mint négy-öt van egy helyen, akkor azt kérdezik: „Mi az a szarság?”
El van ez baszva.
A rendőri erőszak…
Ha a rendőrök lelőnek egy fegyvertelen feketét,
azt mondják: „Féltettem az életemet.
Gyors volt a csávó.”
Más nem teheti meg.
A legfelsőbb bíróság szerint a rendőrök likvidálhatnak,
ha az életüket féltik.
Ha félnek, lelőhetnek.
Nem hiszem, hogy ezzel lehetne bármit kezdeni. Oké.
Megölhetsz egy balfaszt, ha félsz,
de mielőtt rendőr lennél,
meg kéne nézni, mitől félsz.
Ez észszerű lenne.
Szó szerint értem.
A rendőrakadémián az utolsó vizsga
egy kísértetjárta ház lenne. Oké?
De csontvázak és boszorkányok helyett
feketék csinálnának hétköznapi dolgokat.
El kell jutni az előkertből a hátsó kertben, a nyári konyháig,
anélkül, hogy bárkit megölnél.
A grillnél megkapod a jelvényed.
Észszerűen hangzik.
Mindig azt mondják, csak hiba csúszott a gépezetbe.
De hogy a faszba tudhatom, melyik rendőr a hiba?
Nem tudom. Szóval csak elkerülöm mindet.
Ha vészhelyzet van, és felhívom a 911-et,
azt mondom, tűzoltókat küldjenek.
Fegyverekre semmi szükség.
Csak a bátorságra.
A tűzoltók ugyanolyan bátrak, mint a rendőrök.
Berohannak egy égő épületbe,
egy szál baltával a kezükben.
De olyat még nem hallottam, hogy egy tűzoltó megijedt,
és levágta valaki fejét.
De…
„Sajnálom. Azt hittem, ő volt a tűz.
Szikrázott. Mint látták, ahogy lobog.”
Fiatal fekete férfiként
mindenki azt hiszi, a rasszista rendőröktől félek legjobban.
Sokkal jobban félek a rasszista vízimentőktől.
Rájuk senki nem gondol.
Egy rasszista zsarunak meg kell erőltetnie magát.
Ugye? Meghamisítani a papírokat. Hazudni.
A rasszista vízimentőnek elég, ha nem vesz észre.
Már meg is haltál.
Nézzetek magatokba!
A feketék tényleg nem tudnak úszni?
Vagy csak áldozatául estünk
egy évszázados összeesküvésnek,
amit a Ku Klux Klan vízi részlege tervelt ki?
Sok viccem szól a zsarukról,
és ezért sokan azt hiszik, hogy utálom a rendőröket.
Pedig ez nem igaz.
Először is, mindenki utálja a rendőröket.
Még a rendőrök is.
Ugye? Én nem politizálok a fellépéseimen.
Nem ítélkezem.
Nem érdekel, konzervatív vagy-e,
vagy rendes, tisztességes ember.
Csak az őszinteség számít.
És az igazság az, hogy bárkire is szavaztál,
ha most kiállsz a kocsiddal, és ezt hallod…
Nem azt fogod gondolni: „Hála égnek! Egy hős!”
Nem. Senki nem gondolja ezt.
Mindenki ugyanazt gondolja.
„Picsába! Rohadt zsaru!”
Nem véletlen utáljuk a zsarukat. Azért, mert minden találkozás rossz.
Ha látsz egy zsarut,
tudod, hogy ez pénzbe fog kerülni.
Úgyhogy a legkevesebb, hogy rohadjon meg.
Szerintem a zsaruknak díjakat kellene vinniük magukkal.
Néha azért is félreállíthatnának,
mert fantasztikusan vezettél.
Így amikor meghallod a szirénát, reménykedhetnél.
„Ma mindent jól csináltam.
Talán kapok valamit.”
„Tudja, miért állítottam meg?”
„A csodálatos bal kanyarom miatt?
Úgy érzem, jól sikerült.”
„Már tíz kihajtó óta követem.
Háromszor is szépen sorolt be.
A mai kávéját New York állja.”
„Igen!”
El kell mondanom valamit.
A haditengerészetnél szolgáltam. Veterán vagyok.
Igen.
Ne! Kérlek. Ne!
Nem vagyok hős. Csak ott voltam.
Értitek?
A főiskolai ösztöndíj miatt léptem be,
2001 márciusában.
Nem tudtam, hogy szeptemberben megtámadnak.
Bin Laden elbaszta a tervemet.
Csak azért mondom, mert én voltam az egyetlen fekete a szakaszomban
két évig.
Sok fehérnek én voltam az első fekete barátja.
Amitől végül is valamilyen szinten hős vagyok.
Ha belegondoltok.
Sok szarost kiképeztem.
Ekkor voltam először fehérek között.
Belemerültem a témába. Fehérekből doktoráltam.
Tudom, hogyan gondolkodtok, mi mozgatja a fehér lelketeket.
Igen.
Két dolog igaz a fehérekre, nem tudtok meggyőzni az ellenkezőjéről.
Az egyik, hogy minden fehér srác figyelmét el lehet terelni egy pamutlabdával.
Megmagyarázhatatlan jelenség.
De, hölgyek, hatásosabb a riasztósípnál. Tartsatok egyet a táskátokban!
Ha egy csapat fiatal srác követ titeket, csak dobjátok át a vállatok felett!
Száz százalék, hogy az első csávó azt mondja: „Hé! Azta!”
Nem tudnak ellenállni neki.
Mint a macskamenta.
A másik, ami minden fehérre igaz,
hogy mind szeretnétek azt mondani, hogy „nigga”.
Szakértők által ellenőrzött kutatás. Leszarom, mit gondoltok róla.
Ez az egyetlen dolog Amerikában, amit nem tehetsz meg szabadon.
Át kell gondolnod. Meg kell várnod, amíg tiszta a levegő.
Érted?
Látsz egy csapat feketét egy sarokban.
Dobálóznak az n betűs szóval, mint a zsonglőr a késekkel.
Azt gondolod: „Veszélyes.
Bár én is beszállhatnék!”
Ugye? Úgy érzed, csak 99%-ban vagy szabad.
Nem baj. Őszintén beszélünk.
Mindenkivel előfordult.
Összebarátkozol az első feketével.
Erre a pillanatra vártál.
Próbálsz elejteni egy „niggát”.
Őszintén!
Nem azt a reakciót kaptad, amire számítottál. Vagy igen?
Mit csinálsz? Igyekszel értetlenséget színlelni.
„Sajnálom. Csak egy szó. Ti annyit használjátok…
És ha egy dal szövege?
És ha „a”-ra végződik, nem „er”-re?”
Meg ilyen szarokat. Ugye?
Elmondom, mi van. Belátom.
Nem teljesen logikus a dolog.
De nem kell annak lennie. Kövesd a szabályokat!
Mert a koncepciót érted.
Vannak dolgok, amiket bizonyos embereknek nem mondunk.
Csak a „nigga” szó zavar össze.
Például nem szólítod anyádat a keresztnevén.
Kivéve, ha zakkant vagy.
Nálunk csak a fura gyerekek csinálták.
Mi az édesanyád neve?
- Eileen. - Eileen.
És Eileennek szólítod?
Nem. Dehogy.
Pedig nem logikus. Hiszen ez a neve.
- Mások Eileennek szólítják? - Igen.
És pár dalban is szerepel.
Ugye?
Nem akarom, hogy úgy érezd, kipécéztelek.
És a te édesanyádat hogy hívják?
- Christina. - Christina. És így szólítod?
- Kurvára nem. - Kurvára nem.
Ugye?
Nem logikus. Ez a neve.
- Nem. - „A”-ra végződik, nem „er”-re.
De mégis kurvára nem szólítod így.
Ugye?
Ez…
Oké. Egy utolsót. Mi az édesanyád neve?
- Carol. - Carol.
És van, hogy niggának szólítod?
Nem!
Látjátok, milyen könnyű nem szólítani valakit niggának?
Köszönöm.
Az a vicc,
hogy az első, aki niggának szólított, a nagyanyám volt.
Igen. Sose felejtem el. Hétéves voltam.
Átkiáltott értem a hatalmas, ültetvénnyi háza túlsó feléből.
Fontos tudni, hogy ha a '80-as években voltál gyerek,
és a szüleid a ház másik feléből hívtak,
akkor odamentél, hogy megnézd, mi az. Nem kiabáltál vissza.
Azt kiáltották: „Brian!” Semmi: „Mi van?” Mert meggyűlt a bajod.
A második,
hogy a videójátékok újak voltak, és nem volt még mentés.
A nagyanyám leszarta…
milyen régóta marióztál, meddig jutottál, milyen nehéz volt.
„Húzd ide a segged!”
Áthívott a ház másik végéből. Abbahagytam a játékot.
És csak annyit akart, hogy nyissam ki neki az ablakot,
ami mellett ült.
Tiszta erőfitogtatás.
Tuti nem mondtam ki hangosan,
de olyasmit hallott, hogy „lusta ribanc”.
Elszállt az agya.
Hirtelen nem volt már köszvénye.
Kipattant a székéből.
Kétszeresére nőtt, mint a gonoszok az animékben.
Sose felejtem ez azt a pillanatot. Az agyamba égett.
Azt mondta: „Nigga,
füstölni fog a kibaszott város!”
Igen.
Tudnotok kell az idős fekete nőkről,
hogy a fenyegetéseik
tárháza
csupa rejtvény.
Két célt szolgálnak. Összezavarják az ellenfelet…
és őrültnek tűnsz tőlük,
ha felhívnád a gyermekvédelmet.
Hétéves voltam. Nem ismertem rejtvényeket.
A zavarodottság ült az arcomon. Nem értettem, mi van.
De hétévesen azt se tudtam, hogy a zavarodott arckifejezés
hasonlít arra: „Most mi a faszt csinálsz, ribanc?”
Nagyanyám így értelmezte. Kihívásnak vette.
Megfogott a hónom alatt, és jól belém térdelt.
Levágott egy szép csípődobást.
Átdobott a túlsó falhoz. Fejjel lefelé értem földet.
Ekkorra
odagyűlt minden gyerek, akikre ő vigyázott.
Unokatesók, szomszéd gyerekek, unokák.
Szerettük nézni, ahogy a másik rábaszik.
Példát akart statuálni.
„Mit tanultál, kis nigga?”
Tudom, mit akart hallani.
„Hogy ne beszéljek vissza, és ne nevezzelek…”
Ezt akarta hallani.
És máskor meg is kapta volna.
De valami a lelkem mélyén azt mondta: „Ma nem hagyom magam.”
Nagyanyám: „Mit tanultál, kis nigga?”
Én meg: „Elég erős vagy, hogy átdobj a konyhán.
Ki tudtad volna nyitni az ablakot…
Cynthia.”
Két napig voltam kórházban.
Harmadnap állami gondozásba vettek.
Az állami gondozás durva, mert egyből terápiára küldenek.
Hétévesen terápiára jársz.
Az állam nem tudja megfizetni a terapeutát,
ezért frissen végzett fehér lányokat alkalmaznak.
Korábban csak szórólapokon láttak feketéket.
Vágod? Nem…
Igyekeznek megértőek lenni, meg minden.
Folyton csak osztottam őket. „Kurva anyád, ribi!”
Mindig ugyanúgy kezdik.
„Szia! Figyelj, fiatalember! Azt írják, téged traumatizáltak.
Nem bízol a felnőttekben. Bennem megbízhatsz.
Bizalom doktor vagyok.
Minden, amit itt mondasz, kettőnk között marad.
A törvény tiltja, hogy elmeséljem bárkinek.
Kivéve, ha azt mondod, bántanád magadat, vagy valaki mást.
Azt jelentenem kell.”
Mire én: „Oké, ribanc, akkor szerintem végeztünk.
Mert másra sem gondolok…
csak a bosszúra.
Ellátom a vén kurva baját.”
Időbe telt, de azért rájöttem.
A legtutibb az,
ha van terapeutád és papod is.
Nem kell hozzá katolikusnak lenned.
Csak bemész egy templomba. Mindenkit fogadnak.
A papnak bármit elmondhatsz. Elmondhatod, hogy megöltél valakit,
és azt válaszolja: „Két Miatyánk,
és dobj valamit a perselybe!”
De a papok nem írhatnak receptet.
A teljes körű szolgáltatáshoz…
mindkettő kell.
Egy terapeuta és egy pap. A papnak elmondod, kit akarsz megölni,
a terapeutának meg, hogy ki molesztált.
A pap. Tudtok követni?
A megváltás nincs ingyen.
Magasba a popót!
Igen.
Ezért drogozom.
Nem értem azokat, akik nem cuccoznak.
A drogoknak rossz a hírük, mert tönkreteszik az ember életét.
A valóság is tönkreteszi.
Miért tilos mindenkinek drogozni, csak mert páran nem ismerik a mértéket?
Baromság.
Úgy kéne, mint a jogsin a pontok.
Ha bedrogozva hülyeséget csinálsz, nem drogozhatsz.
Minden évben el kell menned a hivatalba az engedélyedért.
„A gomba mehet,
de a Coachellán szétcsúsztál.
Év végéig nincs több eki.”
Ez észszerűen hangzik.
Az drogellenesek
nem látják be, hogy van, aki jobb fej bedrogozva.
Van, aki bedrogozva hozza a legjobb formáját.
Volt már, hogy egy haver kijózanodott, és rájöttél, hogy kibaszott unalmas?
Az a baj, hogy azt hisszük, vannak jó és rossz drogok.
Ez nem igaz.
Csak neked való és nem neked való drogok vannak.
Nincs jó drog meg rossz drog.
Ez csak kibaszott ítélkezés.
Mondok egy példát.
Egyetértünk benne, hogy a meth mocskos drog?
A metamfetamin tönkreteszi az embert. De tudjátok,
van egy kedvenc éjjel-nappali McDonald'som Los Angelesben.
Az éjszakai műszak vezetője 11-től reggel 7-ig melózik,
és mindig methen van.
Valahányszor látom, tízből 11-en pörög.
Ha ő van az épületben,
a burgerek úgy néznek ki, mint a képen.
Művészet,
methből.
Az én drogom a fű.
Nem érdemes megtapsolni. Csak egy tevékenység.
A magam kárán tanultam meg, hogy nem jó füvesnek lenni.
Nem lehetsz folyamatosan betépve.
Nem érdemes betépni, ha nem zavarodhatsz össze.
Mert a fű kibaszhat veled. Van olyan, hogy túlságosan betépsz.
És ha túlságosan betépsz,
azt mások paranoiának mondják.
Pedig valójában
csak tovább gondolkodsz, amikor máskor már abbahagytad volna.
Ugye?
A normál gondolatmenet az,
hogy valamit végiggondolsz, következtetésre jutsz, és vége.
Ha nagyon betéptél, akkor gondolkodsz, következtetésre jutsz,
a következtetésen gondolkodsz, aztán tovább töprengsz…
Mire észbe kapsz, mérföldekre vagy a kiindulási ponttól.
Legutóbb azt mondtam a haveromnak: „Hé,
mi lenne, ha a pedofiloknak odaadnánk a saját gyerekkori képeiket?
Áldozat nélküli bűncselekmény.”
Mire ő: „Zseniális, haver, de…
éppen a gazdaságról beszéltünk.”
„Bocs. Csak teljesen elszálltam. Bocs.”
Igen.
Így jöttem rá, hogy túl lehet tolni.
Egyik nap betéptem, és a WebMD-t néztem.
Oké?
Aki nem ismerné,
ez egy hipochondereknek kitalált weboldal.
Online doktor, aki segít betegségeket diagnosztizálni magadon,
szakképzett orvos bevonása nélkül. Rettenetes ötlet.
Úgy működik,
hogy van egy emberábra, és rákattinthatsz arra a részre, ami fáj.
Ráközelítesz, és bal oldalt
megjelenik minden tünet, amit ezen a testrészen érezhetsz.
Ha rákattintasz egy tünetre, a másik oldalon megjelenik 5000 betegség,
ami ezt okozhatja.
Ha még egy tünetre kattintasz, akkor csak 2500 marad.
Újabb tünet, már csak 1000 betegség van. De ez a kibaszás. Sose lesz belőle egy.
Mindenre rákattinthatsz, mindig egynél több lesz.
Legalább három betegség marad a végén.
Párat talán ismersz,
de egy tuti halálra rémít majd.
Ha azt mondod: „Fáj a torkom”,
azt válaszolja: „Ez covid.”
„Kizárt! Kétszer oltottak.”
„Akkor influenza.”
„Nem lehet. Influenzaoltást is kaptam.”
„Oké. Akkor ez bizony AIDS lesz. Meg fogsz halni.”
Rémisztő.
Mind tudjuk, mit csinál a fű, és mi a WebMD.
Itt a történetem.
Be vagyok tépve. A honlapot böngészem. Fáj a torkom.
Rákattintok a nyakra. Görgetek a tünetek között.
Az egyik tünet a rövid, széles nyak.
Igen.
Talán észrevettétek, hogy rövid és széles a nyakam.
Mindig nagy volt a fejem,
mióta nagyanyám a falhoz vágott.
A nyakam azért lett széles, hogy a helyén tartsa.
Kíváncsi vagyok,
milyen betegségnek
lehet ez a tünete?
Rákattintottam.
Ekkor használtam először a WebMD-t.
Rákattintottam a tünetre.
Egy betegséget dobott ki.
A Down-szindrómát.
Igen.
Ahogy mondtam, rendes körülmények között
elég biztos lennék benne, hogy nincs Down-szindrómám.
Nagyon be voltam tépve.
Az első gondolatom az volt: „Brian, ez nevetséges.
Nincs Down-szindrómád. Valaki biztos szólt volna róla.”
De a következő gondolatom az volt: „Kivéve…
ha a Down-szindrómának része,
hogy azt hiszed, nincs Down-szindrómád.”
Mi van, ha csak képzelem,
hogy humorista vagyok
a Netflixen?
De a valóságban
egy jótékonysági gálán állok az asztalon…
Csak azért tapsoltok, mert retardált vagyok, és úgy igyekszem.
„Olyan bátor.
Nézz csak rá!
Mindent belead.”
Tudom, vannak, akiknek nem tetszik,
hogy azt mondom, retardált.
Úgyhogy legjobb, ha megmagyarázom.
Nem véletlen volt.
Profi vagyok.
Továbbra is a „retardált” szót használom,
mert felőlem a retardáltak is mondhatják, hogy „nigga”.
Valamit valamiért.
Nem vonatkozik mindenkire.
Nem mindenkire.
Elmondom nektek,
hogy mentette meg az életemet a Google.
Igen. A vállalat, a kibaszott gonosz szörnyeteg.
A Google az oka, hogy élek.
Ha nem tudnátok,
a Google nem árulja el, hogyan öld meg magad.
Tudtátok?
Ha rákeresel: „Hogyan legyek öngyilkos?”,
azt válaszolja: „Nem vagy egyedül.”
És megadja a lelki elsősegély számát.
Ami elég baromság.
Ebben az országban minden vészhelyzetnél hívhatod a 911-et,
de ha kiloccsantanád az agyad, hívj egy számot, amit senki nem tud.
Még csak nem is olyan, amit könnyű megjegyezni,
mint az 1-800-fogorvos.
Csak random számok.
Mindenesetre a Google nem mondta meg, hogyan öljem meg magam.
Felmentem a Redditre, és azt a választ kaptam: „Egyszerű.
Öngyilkosság? Sima ügy.”
Tanultam aznap valamit.
Azt tanultam, hogy a test nem azért kezd pánikszerűen lélegezni,
mert nem kap elég oxigént,
hanem mert nem bocsát ki elég szén-dioxidot.
Szóval tulajdonképpen
ha közömbös gázt lélegzel be, simán elájulsz.
A legjobb, ha szerzel egy használt autót.
Ami megbukna a szmogteszten.
Lehetőség szerint egy 2000 előtti modellt.
Állj be a garázsba,
vezess el egy csövet a kipufogótól egy törött ablakhoz,
indítsd be a motort,
tedd be a kedvenc számod,
és várd a találkozást Jézussal.
Gondoltam: „Ez egyszerű.
Hogyhogy a Google nem árulta el?”
Akartam írni egy e-mailt a terapeutámnak, hogy lemondjam az időpontjaimat.
Megnyitom a Gmailt,
és ott egy Google hirdetés egy '97-es Camryről.
Azt gondoltam: „Ezek a köcsögök.
Hasznot húznának a halálomból.”
Merő dacból életben maradtam.
Amíg van Google,
lesz Brian Simpson is.
Értitek?
Brian Simpson voltam. Kösz.
A feliratot fordította: Kondi Viktória