EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Velkommen til Brian Simpson!
I hundreder af år
har sorte bedt om erstatning.
Hver gang jeg nævnte det, sagde folk:
"Det er ikke realistisk. I er 13 % af befolkningen.
Amerika har ikke råd til at give alle penge."
Og så kom pandemien.
Jeg sagde: "I røvhuller har billioner…
Hvor fanden er vores penge?"
Giv de sorte penge.
Det er ikke en joke. Det er bare en løsning.
Giv os gratis sygesikring, så lader vi jer måske sige "nigga".
Alt er på bordet.
De kan ikke lide, når vi demonstrerer. Grupper af os pisser bare folk af.
Amerika behandler sorte, som kassedamer behandler pennyer.
De skal tage imod os alle vegne,
men hvis du kommer med mere en 4-5,
siger folk: "Hvad fanden i helvede sker der?"
Og det er langt ude.
Og politiet skyder… Når strømerne skyder en ubevæbnet sort mand,
siger de altid: "Jeg frygtede for mit liv."
"Han var hurtig."
Kun i det job må man det.
Højesteret besluttede, at en betjent må bruge dødbringende våben,
hvis han frygter for sit liv.
Hvis de er bange, må de skyde en.
Vi kan nok ikke gøre noget ved det, men jeg siger fint.
Du kan dræbe folk, når du er bange,
men før du må blive betjent,
bør vi finde ud af, hvad du er bange for.
Det er rimeligt.
Jeg mener det bogstaveligt. Jeg synes, den afsluttende eksamen på politiskolen
bare skal være et hjemsøgt hus. Ikke?
Men i stedet for skeletter og hekse
er det bare sorte, der laver daglige gøremål.
Man skal komme fra forhaven til grillfesten i baghaven
uden at dræbe nogen.
Du får dit skilt ved grillen.
Det lyder rimeligt.
De siger altid: "Det er kun nogle få brodne kar."
Hvordan fanden ved jeg, hvem de brodne kar er?
Det gør jeg ikke. Så jeg undgår det.
Hvis jeg er nødt til at ringe til alarmcentralen,
siger jeg, de kun skal sende brandfolk.
Jeg har ikke brug for pistoler. Jeg har kun brug for modet.
Brandfolk er lige så modige.
De løber ind i en bygning, der brænder
uden andet end en økse.
Men jeg har aldrig hørt om, at en brandmand blev forskrækket
og halshuggede en nigga.
Men…
"Undskyld. Jeg troede, du var ild. Jeg…
"Han flimrede. I så ham flimre."
Som ung, sort mand tror alle, min største frygt er racistiske betjente.
Jeg er mere bange for racistiske livreddere.
Ingen tænker på dem.
For en racistisk betjent skal lave noget.
Ikke? Skrive falske papirer. Lyve for nogen.
En racistisk livredder skal bare undlade at se dig.
Og du er død.
Spørg jer selv,
kan sorte ikke svømme?
Eller har vi været ofre for
en konspiration gennem årtier,
fra Ku Klux Klans akvatiske fløj?
Jeg har mange jokes, hvor jeg snakker lort om strømere,
og nogle mener, at jeg hader politiet.
Det passer ikke.
For det første hader alle politiet.
Politiet hader politiet.
Min komik er ikke politisk.
Jeg dømmer dig ikke.
Jeg er ligeglad, om du er konservativ
eller et anstændigt menneske.
Det vigtigste er, at vi er ærlige.
Og sandheden er, at uanset hvem du stemte på,
hvis du kører ud fra din indkørsel og hører det der…
Så siger du ikke: "Gudskelov, en helt."
Nej. Ingen reagerer sådan.
Alle har samme reaktion.
Fuck ham. Fuck!"
Folk hader dem af en grund.
Det er, fordi alle møder med en betjent er negative.
Hver gang du ser en betjent, ved du, det koster penge.
Så du siger: "Fuck ham," i det mindste. Ikke?
Så jeg synes, politiet burde give små præmier.
Nu og da stopper de dig bare, for du sparkede røv derude.
Ja. Når du ser sirener, er der håb.
Du tænker: "Jeg har været god hele tiden. Måske får jeg noget."
"Ved du, hvorfor jeg stoppede dig?"
"Var det det flotte venstresving, jeg lavede?
Jeg tror, jeg får noget."
"Jeg fulgte efter dig længe.
"Du flettede så flot ind. "Nyd din Starbucks på New Yorks regning."
"Ja!"
It bør vide om mig,
at jeg er veteran fra det amerikanske marinekorps.
Nej. Lad være. Nej.
Jeg er ingen helt. Jeg var der bare. Er I med?
Jeg meldte mig for at få min uddannelse betalt. I marts 2001.
Jeg vidste ikke, vi blev angrebet i september.
Bin Laden ødelagde min livsplan.
Jeg nævner det kun, fordi jeg var den eneste sorte i min deling
i omkring to år.
Jeg var mange hvide menneskers første sorte ven.
Hvilket vel gør mig til lidt af en helt, hvis I tænker over det.
Jeg har trænet mange af jer.
Det var første gang med hvide mennesker. Jeg fik min ph.d. i hvide mennesker.
Jeg ved, hvordan I tænker, og hvad der berører jeres hvide ånd.
Jeg ved, to ting gælder for hvide, og I kan ikke overbevise mig om andet.
Den ene er, at man kan distrahere alle hvide mænd med en hackysack.
Jeg kan ikke forklare fænomenet.
Men damer, de er bedre end en fløjte.
Hav en i tasken.
Hvis nogle unge lømler følger efter dig, så smid den over skulderen.
Hver eneste gang vil fyren forrest sige: "Hov, hey!"
De kan ikke modstå den.
Det er som katteurt.
Ja. Og det andet, jeg ved, er sandt for alle hvide,
er, at I alle vil sige "nigga" lidt.
Det er seriøs forskning. Jeg er ligeglad, hvad I synes.
For det er det eneste i Amerika, man ikke bare kan gøre.
Tænk over det. Se efter, om kysten er klar.
Man ser en gruppe sorte i hjørnet.
De kaster N-ord rundt, som om de jonglerer med knive.
Du tænker: "Farligt.
Gid jeg kunne deltage."
Det får dig til at føle, du er 99 % fri.
Det er okay. Vi er ærlige her.
I har alle gjort det.
Du følte dig hjemme med din første sorte person.
Du ventede på dit øjeblik.
Du prøver at sige "nigga" i en situation.
Vær ærlige.
Og du fik ikke det svar, du ville have.
Hvad gjorde du så? Du prøver at virke forvirret.
"Undskyld. Det er bare ordet. I siger det og…
Hvad hvis det er i en sang?
"Hvad hvis det ender med 'A', ikke 'ER'?"
Alt det pis, ikke?
Her er sagen. Jeg giver jer ret. Logisk set giver det ikke 100 % mening.
Men det behøver det ikke. Bare følg reglerne, nigga.
Fordi I forstår konceptet om,
at der er pis, I ikke kan sige til visse mennesker.
I bliver kun forvirrede med ordet "nigga".
Du kalder ikke din mor ved fornavn.
Medmindre du er en særling.
Kun mærkelige børn gjorde det, hvor jeg er fra.
Sir, hvad hedder din mor?
-Eileen. -Eileen.
Kalder du hende Eileen?
Nej, slet ikke.
Det giver ingen mening. Det hedder hun.
-Kalder andre hende Eileen? -Ja.
Det er bestemt i nogle sange.
Ikke?
Jeg var ikke ude på at hænge dig ud.
Sir, hvad hedder din mor?
-Christina. -Christina. Kalder du hende Christina?
-Nej, for fanden. -Nej, for fanden. Ikke?
Det giver ingen mening. Det hedder hun.
-Nej. -Det ender med "A", ikke "ER".
Men det kalder du hende fandeme ikke.
Vel?
En sidste gang. Sir, hvad er din mors fornavn?
-Carol. -Carol.
Kalder du hende nigga?
Nej!
Se, hvor nemt det er ikke at kalde folk "nigga".
Tak.
Her er ironien.
Den første, der kaldte mig en nigga, var min bedstemor.
Jeg glemmer det aldrig. Jeg var syv.
Hun råbte på mig fra den anden ende af sin store slaveplantage af et hus.
Noget, I skal forstå ved at være et barn i firserne,
er, at når ens forældre råbte i den anden ende af huset,
skulle man gå til dem. Man måtte ikke råbe.
Det kunne have været "Brian!" "Hvad?" Så får du tæv.
Og det andet er,
at videospil i hjemmet var nye, og man kunne ikke gemme det,
og bedstemor ville skide på,
hvor længe du spillede Mario Brothers, og hvor svært det var.
"Let røven og kom herop."
Hun råbte på mig. Jeg gav spillet videre.
Hun ville bare have åbnet vinduet,
hun sad lige ved siden af.
Bare for at vise, hun havde magten.
Jeg ved, jeg ikke sagde det højt,
men hun hørte "dovne kælling".
Hun gik helt agurk.
Pludselig, ingen gigt.
Hun sprang op af stolen.
Hun blev dobbelt så stor ligesom en anime-skurk.
Jeg glemmer det aldrig. Det er brændt ind i min hjerne.
Hun siger: "Nigga!
Nu kommer der røg i den her skide by!"
Noget andet, I skal forstå, er, at alle ældre sorte kvinder
har en ordliste
af trusler,
der også er gåder.
De tjener to formål. Det ene er at forvirre modstanderen.
Det andet er at få dig til at lyde skør,
hvis du ringer til børneværnet.
Men jeg er syv. Jeg kender ikke gåder.
Så jeg ser bare forvirret ud. Jeg er forvirret.
Men jeg vidste heller ikke som syvårig, at et forvirret blik
er det samme blik som: "Hvad fanden har du gang i, kælling?"
Og sådan fortolkede hun det. Som en direkte udfordring.
Hun greb mig under armhulen og slog mig hårdt med knæet.
Hun lavede et flot hoftekast.
Og kastede mig ind i den modsatte væg. Jeg landede på hovedet.
På dette tidspunkt var alle de andre børn, hun passede, samlet.
Niecer, nevøer, nabobørn, børnebørn.
Vi kunne lide at se de andre få tæsk dengang.
Hun gav os en lærestreg:
"Hvad har du lært, lille nigga?"
Jeg ved, hun ville have mig til at sige: "Modsig dig aldrig, eller kald dig en…"
Ikke? Det ville hun have. Var det en anden dag, havde jeg sagt det.
Men noget dybt inde i mig den dag sagde: "I dag kæmper vi tilbage."
"Hvad har du lært, lille nigga?"
Jeg sagde: "Du havde energi til at smide mig gennem køkkenet.
Du kunne selv have åbnet vinduet.
Cynthia."
Jeg lå på hospitalet i to dage.
Og den tredje dag var jeg i plejefamilie.
Det vilde ved plejefamilier er, at de sender en i terapi.
Jeg er syv og i terapi.
Staten har ikke råd til dyre psykiatere, så de hyrer hvide piger lige fra uni.
De har kun set sorte i pjecer. Er I med? De ved ikke…
Og de prøver at være omgængelige.
Jeg fyrede dem altid. "Fuck dig, kælling."
Fordi de altid begyndte ens:
"Hør her, lille mand. Der står, du er blevet traumatiseret.
Du har svært ved at stole på voksne, men du kan stole på mig.
Jeg er Doktor Tillid.
Alt, hvad du siger til mig, bliver mellem os.
Det er faktisk ulovligt at fortælle det til andre.
Medmindre du siger, at du overvejer at skade dig selv eller en anden.
Så skal jeg rapportere det."
Jeg sagde: "Okay. Vi er færdige her, kælling.
For jeg tænker ikke på andet
end hævn."
Jeg får ram på den gamle kælling.
Det tog et stykke tid, men jeg regnede det ud.
For at få den bedste løsning skal man have en psykiater og en præst.
Du skal ikke være katolik for at tale med en præst.
Gå ind i en katolsk kirke. De byder en velkommen.
Du kan fortælle en præst alt.
Du kan sige, at du lige har myrdet en, og de siger: "Sig to 'Fadervor',
og læg penge i indsamlingsbøssen."
Men præster skriver ikke recepter.
Så hvis du vil have fuld dækning, har du brug for begge dele.
Du får en psykiater og en præst. Fortæl præsten, hvem du vil dræbe,
og fortæl psykiateren, hvem der misbrugte dig.
Det var præsten. Følger I med?
Frelse er ikke gratis.
Spred ballerne.
Ja. Derfor tager jeg stoffer.
Ja. Jeg forstår ikke stoffri folk.
Stoffer får et dårligt ry, fordi de ødelægger folks liv.
Det gør virkeligheden også.
Hvorfor er stoffer ulovlige, fordi nogle af jer ikke kan styre jer?
Det er noget pis.
Det bør være som klip i kortet.
Hvis du laver lort på stoffer, må du ikke tage dem.
Du skal på motorkontoret og blive godkendt til dine stoffer årligt.
"Du må godt tage svampe,
men du gik amok til sidste musikfestival. Ingen molly til dig resten af året."
Det virker rimeligt.
Modstandere af stoffer vil ikke indrømme, at nogle folk er bedre på stoffer.
Nogle mennesker er bedst på stoffer.
Har I haft en ven, der bliver ædru,
og så indser du, at de er røvsyge?
Problemet er, at vi ser på stoffer som gode og dårlige stoffer.
Det passer ikke.
Der er de rigtige og de forkerte stoffer til dig.
Der er intet godt eller dårligt.
Det er bare din måde at dømme folk på.
Her er et eksempel.
Vi er enige om, at meth er et grimt, slemt stof.
Metamfetamin ødelægger folk. Ja, men ved I hvad?
Der er en døgn-McDonald's i Los Angeles, som jeg elsker.
Natmanageren, som arbejder fra 23 til 7,
er altid på meth.
Hver gang jeg ser ham, er han superhøj.
Men når han er på arbejde,
kommer alle sandwicherne ud og ligner dem på billederne.
Det er kunst
fra meth.
Mit personlige stof er pot.
Det er intet at klappe ad. Det er bare en aktivitet.
Jeg lærte for længst, at det ikke går at være et pothoved.
Høj hele dagen. Det går ikke.
Du bør aldrig være høj i en situation, hvor du ikke må blive forvirret.
Fordi pot kan smadre dig. Man kan blive for høj.
Og når man bliver for høj,
kalder nogle det paranoia.
Men der sker det,
at du bliver ved med at tænke, når man normalt ville være holdt op.
Din normale tankeproces er,
at du overvejer noget, når en konklusion og er færdig.
Når du er for høj, tænker du over noget, når en konklusion
og så tænker du over konklusionen og så over den konklusion…
Før du ved af det,
er du allerhelvedes langt fra, hvor du begyndte.
Sidst jeg blev for høj, sagde jeg til en ven:
"Har de overvejet at give pædofile deres egne babybilleder?
En forbrydelse uden offer."
Og han sagde: "Det er genialt, men…
…vi talte om økonomien."
"Ja. Jeg er skidehøj. Undskyld."
Ja. Da lærte jeg, man ikke bør være for høj.
Jeg var for høj en dag, og jeg var på WebMD.
Hvis I ikke kender det,
er WebMD bare en hjemmeside for hypokondere.
Det er bare en online læge, der hjælper med at diagnosticere sygdomme
uden nogen læger til stede. Det er en frygtelig idé.
Det fungerer sådan,
at der en tegning af et menneske, og man klikker på det, der gør ondt.
De zoomer ind, og på venstre side er der
en liste over alle de symptomer, den del af dig kan have.
Hvis du klikker på et symptom, giver de dig 5,000 sygdomme,
du kan have.
Hvis man klikker på et andet symptom, går de 5,000 ned til 2,500.
Et symptom til, og den går ned til 1,000.
Men her er det dumme. Du får det aldrig ned til én.
Hvis du klikker på alle symptomerne, ender du med mindst tre sygdomme.
Du kender måske et par af dem, men mindst en skræmmer livet af dig.
Hvis du siger: "Jeg har ondt i halsen," skriver WebMD: "Det er COVID."
"Nej, mand. Jeg er fuldt vaccineret."
De svarer: "Det er influenza."
"Nej. Jeg har fået influenzavaccine."
"Okay. Det er aids i udbrud. Du dør."
Det er skræmmende.
Så alle ved, hvad pot gør, og hvad WebMD er.
Her er min historie.
Jeg er for høj. Jeg er på siden og har ondt i halsen.
Jeg klikker på "nakke". Jeg scroller gennem symptomerne.
Et af symptomerne er "kort, bred nakke".
I har nok set, at jeg har en kort, bred nakke.
Jeg har altid haft et stort hoved,
siden bedstemor smed mig ind i væggen.
Og min nakke er blevet tykkere for at holde det stabilt.
Jeg er bare nysgerrig.
Hvilken fandens sygdom er det et symptom på?
Så jeg klikkede på den.
Det var første gang, jeg brugte WebMD.
Jeg klikkede på ét symptom.
Jeg fik én sygdom.
Det var Downs syndrom.
Som sagt, ville jeg under normale omstændigheder
være ret sikker på, at jeg ikke har Downs syndrom.
Jeg var meget høj.
Så min første tanke var: "Brian, det er latterligt.
Du har ikke Downs syndrom. Nogen ville da have sagt noget."
Men min næste tanke var: "Medmindre…
…en af symptomerne på Downs syndrom er at tro, at du ikke har Downs syndrom."
Hvad hvis det er en vrangforestilling, at jeg er en rigtig komiker
på Netflix?
Men det, der virkelig sker,
at jeg står på bordet til min Ønskefond-indsamling…
I hepper på mig, fordi jeg er retarderet og virkelig prøver.
"Nej. Han er så modig."
"Se ham lige."
"Han gør sit bedste."
Jeg ved, at nogle af jer dømmer mig
for at brug ordet "retarderet".
Det vil jeg tale direkte om.
I skal vide, det ikke var et uheld. Jeg er professionel.
Jeg bruger ordet "retarderet",
fordi jeg altid lader retarderede folk sige "nigga".
En aftale er en aftale.
Det er ikke for alle.
Jeg vil fortælle jer
historien om, hvordan Google reddede mit liv.
Ja. Google-virksomheden, det onde monster.
De er grunden til, jeg er i live nu.
Og hvis I ikke ved det,
vil Google ikke fortælle jer, hvordan I begår selvmord.
Vidste I det?
Hvis I googler: "Hvordan begår jeg selvmord?"
Så svarer Google: "Du er ikke alene."
Og de giver dig nummeret til Livslinien.
Hvilket lidt er noget pis.
Vi bor i et land, hvor alle andre nødsituationer er 911,
men hvis du vil skyde roen af, er det et 1-800-nummer, ingen kender.
Det er ikke et af de fængende, der staver et ord som "1-800-tandlæge".
Det er bare tilfældige tal.
Men Google ville ikke fortælle mig, hvordan jeg begår selvmord.
Så jeg gik på Reddit, og Reddit sagde: "Det er nemt.
Selvmord? Vi har fem af dem."
Jeg lærte noget den dag.
Jeg lærte, at din krops paniske reaktion på at trække vejret
ikke kommer af, at du ikke får ilt.
Den kommer af, at du ikke kommer af med CO2.
Så hvis man bare indånder en inaktiv gas, besvimer man bare.
Så det bedste er at købe en brugt bil.
En, der ikke består miljøtesten.
Helst noget før år 2000.
Parker den i garagen,
før en slange fra udstødningsrøret ind gennem vinduet,
start bilen,
sæt din yndlingsmusik på,
og vent så på at møde Jesus.
Jeg tænkte: "Det er let. Hvorfor ville Google ikke bare sige det?"
Jeg ville sende en mail til min psykiater for at aflyse fremtidige aftaler.
Og jeg åbner min Gmail,
og der er en Google-annonce for en Camry fra '97.
Og jeg tænkte: "De forbandede røvhuller.
De prøver at tjene penge på det."
Så jeg holder mig i live af trods.
Så længe der er Google,
er der en Brian Simpson.
Er I med?
Jeg er Brian Simpson. Tak.
Tekster af: Pernille G. Levine