KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Přivítejte Briana Simpsona!
Jo.
Víte, že černoši už stovky let
žádají o odškodnění.
A pokaždé, když o tom začnu mluvit, říkám si:
„To není realistické.
Je to 13% populace.
„Amerika si nemůže dovolit dát všem peníze.“
A pak přišla pandemie.
A já na to: „Vy hajzlové máte biliony a biliony…
Tak kde jsou do prdele naše prachy?
Dejte černochům peníze.“
Jo.
Nemyslím to jako vtip. Beru to jako řešení.
Přihoďte zdravotnictví zdarma a necháme vás říkat i „negr“.
Všechno je na stole.
Nelíbí se jim, když protestujeme.
Když jsme po hromadě, lidi z toho šílí.
Amerika zachází s černochy tak jako pokladníci zachází s drobnými.
Podle práva nás nemůžou nikde odmítnout,
ale když vás přijde víc než tři,
každý říká: „Co to má do prdele znamenat?“
A z toho je vám na nic.
A policejní střelba…
Když poldové zastřelí neozbrojeného černocha,
vždycky říkají „Bál jsem se o život.
Ten negr byl rychlej.“
V žádné jiné práci vám to nedovolí.
Nejvyšší soud rozhodl, že policista může použít smrtící sílu,
pokud se bojí o život.
Když se bojí, můžou tě zastřelit.
A asi s tím nic nenaděláme. Ale já říkám fajn,
zabij toho šmejda, když se ho bojíš,
ale než tě necháme být poldou,
měli bychom nejdřív zjistit, čeho se bojíš.
To dává smysl.
Myslím to vážně.
Myslím, že závěrečná zkouška na policejní akademii
by měl být dům hrůzy, ne?
Ale místo kostlivců a čarodějnic
tam budou jen černoši při každodenních úkonech.
Musíš se dostat z předního dvorku na grilovačku za domem,
aniž bys někoho zabil. Chápeš?
Odznak dostaneš u grilu.
To dává smysl.
A vždycky říkají: „Je to jen pár shnilých jablek.“
Jak mám do prdele vědět, kteří jsou ti shnilí?
Nevím.. Takže se jim prostě jen vyhýbám.
Až budu v nouzi a budu volat pohotovost, řeknu jim ať pošlou jen hasiče.
Protože většinou nepotřebuju zbraně, ale spíš tu odvahu.
Hasiči jsou stejně stateční jako poldové.
Vběhnou do hořící budovy
jen se sekyrou.
Ale nikdy jsem se nedoslechl o tom, že by se hasič vyděsil
a usekl černochovi hlavu.
Ale…
„Promiňte. Myslel jsem, že jste oheň. Já…
plápolal. Viděli jste, jak plápolal.“
Jelikož sem mladý černoch,
všichni si myslí, že se bojím rasistických poldů.
Mnohem víc se bojím rasistických plavčíků.
Na ty nikdo nemyslí.
Protože rasistický polda se musí aspoň trochu zapotit.
Že jo? Zfalšovat protokoly. Někomu zalhat.
Rasistický plavčík si vás prostě jen nemusí všimnout.
A jste mrtví.
Takže si položte otázku:
Je to tím, že černoši neumí plavat?
Nebo jsme se stali oběťmi
desetiletí trvajícího spiknutí
vodního křídla Ku Klux Klanu?
Mám spoustu vtipů na policajty
a někteří to berou tak, že nesnáším policii.
To není pravda.
Ruku na srdce, všichni nesnáší policajty.
I samotní policajti.
Můj humor není politický.
Nikoho nesoudím.
Je mi jedno, jestli jste konzervativci
nebo slušní lidí. Jasné?
Důležité je, že jsme upřímní.
A upřímná pravda je, že bez ohledu na to, koho jste volili,
když právě vyjedete z garáže a uslyšíte tu sirénu,
nezareagujete na to slovy: „Díky Bohu, hrdina.“
Ne. Nikdo tak nereaguje.
Každý na to zareaguje stejně.
„Hajzl jeden. Do prdele!“
Je důvod, proč všichni nesnáší poldy.
Protože každá interakce s poldou je negativní.
Pokaždé, když vidíte poldu,
víte, že vás to bude stát peníze.
Takže říkáte přinejmenším: „Hajzl jeden.“
Takže si myslím, že policajti by měli udělovat malé ceny.
Čas od času by vás zastavili,
protože vám to na silnici vážně šlo.
Jo. A až uslyšíte sirény, bude to znak naděje.
Řeknete si: „A víte, co? Byl jsem vážně hodný.“
Možná něco dostanu.“
„Víte, proč jsem vás zastavil?“
„Za to, jak jsem krásně projel tu zatáčka?“
„Něco je ve vzduchu.“
A on: „Jedu za vámi 10 posledních odboček.
Třikrát jste se krásně zařadil.“
Vychutnejte si kávu ve Starbucks.“
„Ano!“
Něco vám o sobě řeknu.
Jsem veterán z americké námořní pěchoty.
Jo.
Ne. Prosím. To ne.
Nejsem hrdina. Jen jsem tam byl.
Chápete?
Narukoval jsem v březnu roku 2001
kvůli penězům na vysokou.
Nevěděl jsem, že nás v září napadnou.
Bin Ládin posral celý můj životní plán.
Připomínám to jen proto, že jsem byl jediný černoch v četě
asi po 2 roky.
Byl jsem první černý kamarád mnoha bělochů.
Jo. Což ze mě svým způsobem dělá hrdinu.
Když se nad tím zamyslíte,
vycvičil jsem spoustu z vás šmejdů.
Bylo to poprvé, co jsem byl mezi bílými.
Poznal jsem je skrznaskrz. Mám doktorát z bělochů.
Vím, co si myslíte. Vím, co se ve vás běloších odehrává.
Jo.
Vím, že o běloších platí dvě věci,
a nepřesvědčíte mě o opaku.
Ta první je, že jakoukoliv skupinu bělochů můžete rozptýlit hakysákem.
Nedokážu tenhle jev vysvětlit,
ale, dámy, je to účinnější než pepřák.
Noste si ho v kabelce.
Pokud máte za zády skupinu chlápků,
jen ho hoďte přes rameno.
Ten chlapík vepředu si s ním hned začne hrát. „Jo! Hej!“
Nedokážou tomu odolat.
Je to skvělá návnada.
Jo. A druhá pravda o běloších je,
že všichni chcete tak trochu říkat „negr“.
Jo. Tohle je recenzovaný výzkum. Seru na to, co si o tom myslíte.
Protože je to to jediné v Americe, co nemůžete svobodně dělat.
Musíte si to promyslet. Ujistit se, že je čistý vzduch.
Ne?
V rohu vidíte skupinu černochů.
Je to samý negr sem, negr tam, jako by žonglovali s nožema.
Sami si říkáte: „To je o hubu.
Kéž bych se mohl zapojit.“
Ne? Cítili byste se na 99% svobodní.
V pohodě. Bavíme se upřímně.
Všichni jste to zkusili.
Sblížili jste se se svým prvním černochem.
Ne? Čekali jste na svou chvíli,
kdy byste mohli v pravou chvíli utrousit „negr“.
Buďte upřímní.
A nedostalo se vám reakce, kterou jste očekávali. Že ne?
A co jste udělali? Dělali jste, že jste zmatení.
„Promiň. Je to jen slovo. Vy ho říkáte…“
„Co když je to v písni?“
„Co když to končí na ‚a‘ a ne ‚er‘?“
Všechny ty kecy. Že jo?
Jde o tohle. Vysvětlím vám to.
Logicky řečeno to nedává 100% smysl.
Ale to ani nemusí. Jen dodržuj pravidla, negře.
Protože rozumíte principu,
že určité věci nemůžete říkat určitým lidem.
Jste zmatení jen ze slova „negr“.
Například svou matku neoslovujete křestním jménem.
Pokud nejste vážně divný.
V mém okolí to dělaly jen divný děti.
Pane, jak se jmenuje vaše matka?
- Eileen. - Eileen.
Říkáte jí Eileen?
Ne. Vůbec.
Ale to nedává smysl. Tak se jmenuje, ne?
- Jiní jí říkají Eileen? - Ano.
Rozhodně se to zpívá v několika písních.
- Že jo?
Nechci, abyste si myslel, že si vás dobírám.
Pane, jak se jmenuje vaše matka?
- Christina. - Christina. Říkáte ji Christina?
- Jasně, že ne. - Jasně, že ne.
- Že jo?
To nedává smysl. Tak se jmenuje.
- Ano, pane. - Končí to na „a“, ne „er“.
Ale tak jí prostě neříkáte.
Že ne?
To nic.
Dobře, naposledy. Jak se jmenuje vaše matka?
- Carol. - Carol.
Říkáte jí někdy negr?
Ne!
Vidíte, jak snadné je lidem neříkat „negr“?
Děkuju.
Je to ironické.
První osoba, která mě nazvala negrem, byla moje babička.
Jo. Nikdy na to nezapomenu. Bylo mi 7.
Volala na mě až z druhé strany domu o velikosti otrokářské plantáže.
Pár věcí, které musíte pochopit o vyrůstání v 80. letech,
je, že když na vás rodiče volali z druhého konce domu,
museli jste za nimi přijít. Nemohli jste řvát zpátky.
Někdo zavolal „Briane!“
Nemohli jste říct „Co?“ Dostali byste na prdel.
A druhá věc je,
že videohry byly novinka a nešel v nich ukládat průběh hry.
A babičce to bylo u prdele.
Bylo jedno, jak dlouho jste hráli, kam jste se dostali a jak těžké to bylo.
Prostě „Koukej sem přijít.“
Takže si mě volá. Předal jsem ovladač.
A chtěla po mně jen, abych otevřel okno,
vedle kterého seděla.
Jo? Jasná přesilovka.
A vím, že jsem to neřekl nahlas,
ale slyšela „líná krávo“ nebo tak něco.
Přišla naprosto o rozum.
Artritida, neartritida.
Vyskočila ze židle.
Zvětšila se jako záporák z anime.
Nikdy na to nezapomenu. Mám to vyryté v paměti.
Říká: „Negře,
teď tohle město zažije pořádný rodeo.“
Jo.
Musíte pochopit, že všechny starší černošky
mají bohatou slovní zásobu
výhružek,
které jsou zároveň hádanky.
Slouží dvěma účelům. Zaprvé, ke zmatení nepřítele
a zadruhé k tomu, abyste působili jako blázni,
když zavoláte na Linku bezpečí.
Ale je mi sedm. Neznám hádanky.
Takže mám na tváři jen zmatený výraz. Jsem zmatený.
Ale co jsem taky v sedmi nevěděl, bylo, že zmatený pohled
vypadá stejně jako pohled „O co ti kurva jde, ty krávo?“
A tak to ona interpretovala. Jako přímou výzvu.
Chytila mě v podpaží, dala mi kolenem do hlavy.
Složila mě jako profesionální judista
a hodila mě na protější zeď. Přistál jsem vzhůru nohama na hlavě.
A v tu chvíli
tam přišly všechny ostatní děti, co hlídala.
Neteře, synovci, děti sousedů, vnoučata.
Tenkrát jsme rádi koukali, jak někdo dostává na prdel.
Chtěla je poučit. Říká:
„Co ses naučil, malej negře?“
Vím, co chtěla. Chtěla, abych řekl:
„Abych už nikdy neodmlouval a nenazval tě…“
Přesně to chtěla.
A kdykoliv jindy bych jí to splnil.
Ale ten den se ve mně něco vzedmulo a řekl jsem si: „Dnes si to nenecháme líbit.“
A ona znovu: „Co ses naučil, malej negře?“
A já na to: „Měla jsi dost energie hodit mě přes celou kuchyň.
Mohla jsi vstát a otevřít si to okno…
Cynthie.“
Byl jsem dva dny v nemocnici.
A třetí den jsem skončil v pěstounské péči.
Na pěstounství je úlet, že vás pošlou hned k psychiatrovi.
Je mi 7 a mluvím s psychiatrem.
A stát si nemůže dovolit platit zkušené psychiatry,
takže tam měli bílý holky, co právě vychodily školu.
Znaly černochy maximálně tak z brožurek.
Víte? Nemaj šajna…
A snaží se do vás vcítit a tak.
Dal bych jim hned padáka. „Naser si, mrcho. Seru na tebe.“
Protože vždycky začínají stejně.
„Ahoj. Poslouchej, chlapečku. Prý jsi traumatizováný.
A bojíš se důvěřovat dospělým, ale mně můžeš věřit.
Jsem Doktorka Důvěra.
Všechno, co mi řekneš, je jen mezi námi dvěma.
I podle zákona to nesmím nikomu sdělit.
Pokud mi neřekneš, že chceš ublížit sobě nebo někomu jinému.
To bych musela nahlásit.“
„Dobře. No tak to jsme asi skončili, ty krávo,
protože to jediné, na co myslím,
je pomsta.“
Říkám si, že tu starou čůzu převezu.
Jo. Chvíli mi to trvalo, ale přišel jsem na to později.
Abyste vyzráli na život,
potřebujete psychiatra a kněze.
Nemusíte být katolíci, abyste mohli za knězem.
Prostě jděte do katolického kostela. Přijmou vás.
Knězi můžete říct cokoli.
Můžete mu říct, že jste někoho zabili
a oni na to odpoví: „Dva otčenáše
a přispěj něco do sbírky.“
Ale kněží nevydávají recepty.
Takže pokud chcete 100% krytí,
potřebujete oba.
Psychiatra a kněze. Knězi řeknete, koho chcete zabít,
a psychiatrovi, kdo vás sexuálně obtěžoval.
Byl to ten kněz. Chytáte se?
Spása není zadara.
Musíte nastavit zadek.
Jo.
Proto beru drogy.
Nechápu lidi, co neberou drogy.
Drogy mají špatnou pověst, protože prej ničí životy lidí.
To dělá ale i realita.
Proč jsou drogy nelegální pro všechny, když se jen pár z vás neumí ovládat?
Je to blbost.
Mělo by to být jako body pro řidiče.
Když budeš dělat voloviny na drogách, zakážeme ti je.
Abys mohl drogy užívat dál, budeš muset každý rok na Registr uživatel drog.
„Podívej. Houby už můžeš,
ale na Coachelle sis to posral.
Po zbytek roku žádná extáze.“
To mi přijde rozumný.
Ti, co jsou proti drogám, nepřiznají,
že někteří z nás jsou lepší na drogách.
Ne? Někteří jsou nejlepší na drogách.
Znáte to, kamarád začne abstinovat
a zjistíte, že je nudnej k smrti?
Problém je, že na drogy se díváme jako na dobré a špatné drogy.
Tak to není.
Jsou jen drogy, které jsou pro vás vhodné a nevhodné.
Žádné dobré ani špatné drogy nejsou.
To je jen váš způsob, jak soudit lidi.
Dám vám příklad.
Všichni se shodneme, že pervitin je strašná droga, ne?
Metamfetaminy ničí lidi. Jo.
Ale víte co?
V Los Angeles je nonstop McDonald's, který zbožňuju.
A manažer noční šichty, který pracuje od 11 večer do 7 do rána,
je neustále na perníku.
Pokaždé, když ho vidím, je sjetej jako guma.
Ale kdykoli tam je on,
vypadají všechny sendviče přesně jako na fotkách.
To je umění
perníku.
Moje oblíbená droga je tráva.
To ani nestojí za potlesk. Je to jen aktivita.
Už dávno jsem se přesvědčil, že není dobré být hulič.
Být celý den v rauši. To nemůžete.
Nikdy byste neměli být v situaci, kde hrozí, že budete zmatení.
Protože tráva vás může rozsekat. Můžete se přehnat.
A když se zhulíte moc,
někteří to označují za paranoiu.
Ale ve skutečnosti
se vaše myšlenky jen nezastaví ve chvíli, kdy by se běžně zastavily.
Ne?
Vaše normální myšlenkové procesy fungují tak,
že se nad něčím zamyslíte, dojdete k závěru a tím to končí.
Když jste moc,
nad něčím se zamyslíte, dospějete k závěru,
pak se zamyslíte nad závěrem a nad dalším závěrem
a najednou vám dojde,
že jste zpátky tam, kde jste začali.
Posledně, když jsem to přehnal, jsem řekl kamarádovi:
„Napadlo někdy někoho dát pedofilům fotky jich samotných, když byli malé děti?“
„To by byl zločin bez obětí.“
A on říká: „To je skvělej nápad,
ale bavili jsme se o ekonomice.“
Říkám: „No jo. Promiň. Jsem fakt mimo.“
Jo.
Takhle jsem zjistil, že to nesmíte přehánět.
Jednou jsem se přehulil a šel jsem na WebMD,
jo?
Jo. A pokud to neznáte,
je to prostě jen stránka pro hypochondry.
Je to on-line lékař, který vám pomůže diagnostikovat si nemoci
bez přítomnosti lékařů. Je to hrozný nápad.
A funguje to tak,
že tam máte obrázek lidského těla, kliknete na místo, které vás bolí.
Pak se to přiblíží a na levé straně
se vám zobrazí seznam všech příznaků, které můžete mít.
Když kliknete na příznak,
na druhé straně obrazovky vám vyskočí
5 000 nemocí, které můžete mít.
A když kliknete na další příznak, těch 5 000 se sníží na 2 500.
S dalším příznakem na 1 000.
Ale háček je v tom, že se nikdy nedostanete na 1.
I když uvedete každý příznak, nedostanete se na 1.
Skončíte nejméně se třemi nemocemi.
Možná některé budete znát,
ale jedna vás určitě vyděsí k smrti.
Když uvedete, že vás bolí v krku,
WebMD vám sdělí, že máte COVID.
Říkáte si: „To ne, jsem dvakrát očkovaný.“
A WebMD: „Sezónní chřipka“.
„To těžko. Proti chřipce jsem se očkoval hned nato.“
A WebMD: „Dobře. Tak je to jasný AIDS. Umřeš.“
Je to děsivé.
Teď všichni vědí, co dělá tráva a co je WebMD.
Povím vám příběh.
Přehnal jsem to s hulením. Jsem na té stránce a bolí mě v krku.
Kliknu na „krk“. Procházím příznaky u krku.
A jeden z příznaků je „krátký, široký krk“.
Jo.
Možná jste si všimli, že mám krátký, široký krk.
Vždycky jsem měl trochu větší hlavu
od chvíle, kdy se mnou babička hodila o zeď.
A krk mi jen zesílil, aby mi hlava nepadala na stranu.
A tak mě vážně zajímá
jaké nemoci
to do prdele je příznak?
Tak jsem na to kliknul.
A tohle je poprvé, kdy používám WebMD.
Klikl jsem na jeden příznak.
A ukázalo mi to jednu nemoc.
Byl to Downův syndrom.
Jo.
A jak jsem říkal, za normálních okolností
bych si byl jistý, že Downov syndrom nemám.
Byl jsem hodně zhulený.
A tak mě napadlo „Briane, to je směšné.
Nemáš Downův syndrom. Někdo by na to už poukázal.“
Ale moje další myšlenka byla: „Leda, že by…
součástí Downova syndromu bylo to,
že si myslíte, že Downov syndrom nemáte.“
Co když je tohle všechno jen klam,
že jsem skutečný komik
na Netflixu?
Ale ve skutečnosti
jen stojím na stole na benefiční akci Konta bariéry
a vy mi tleskáte jen, protože jsem retardovaný a snažím se.
„Jé, on je tak statečný.“
„Podívejte se na něj.“
„Jak mu to jde.“
Podívejte. Vím, že někteří z vás mě teď soudí,
že používám slovo „retardovaný“.
Rád bych se k tomu vyjádřil otevřeně.
Chci, abyste věděli, že to nebylo omylem.
Jsem profesionál.
Používám slovo „retardovaný“,
protože nechávám retardy, ať si říkají slovo „negr“.
Dohoda je dohoda.
Není to pro všechny.
Chci vám povědět
příběh o tom, jak mi Google zachránil život.
Jo. Google, ta hrozná, zlá korporace,
Díky ní tady dnes jsem.
A pokud tohle nevíte,
tak vězte, že Google vám neporadí, jak se zabít.
Věděli jste to?
Když vygooglíte „Jak se mám zabít?“
Google vám odpoví, že nejste sami.
A dají vám číslo na linku pro sebevrahy.
Jasně. Což je trochu blbost.
Žijeme v zemi, kde se vkaždé jiné nouzové situaci volá 911,
ale když si chcete vystřelit mozek z hlavy, začíná to číslo 1-800.
A není to ani jedno z těch čísel, které si zapamatujete,
jako 112 567 nebo tak něco.
Jsou to jen náhodné číslice.
Ale to je jedno. Google mi neřekl, jak se zabít.
Takže jsem musel jít na Reddit, kde se dozvíte, že je to lehký jak facka.
„Sebevražda? Máme pět způsobů.“
Ten den jsem se poučil.
Zjistil jsem, že panická reakce vašeho těla je dýchat,
která nevychází z nedostatku kyslíku,
ale z toho, že nevydechujete CO2.
Takže,
když budete vdechovat inertní plyn, omdlíte. Jasné?
Nejlepší je sehnat si ojeté auto.
Takové, které neprošlo emisemi.
Ideálně vyrobené před rokem 2000.
Zaparkujte ho v garáži,
prostrčte si hadicí zapojenou ve výfuku dírou v okně,
nastartujte,
pusťte si svůj oblíbený výběr
a počkejte si na Ježíše.
Říkám si, že to je dost snadné.
Proč mi to Google neřekl?
Tak jsem šel poslat e-mail psychiatrovi, abych zrušil své budoucí sezení.
Otevřu Gmail
a vidím reklamu na Toyotu Camry z roku 97.
A říkám si: „Ty šmejdi.
Snaží se z toho něco vytřískat.“
Takže zůstávám naživu ze zášti.
Dokud tu bude Google,
bude tu i Brian Simpson.
Chápete?
Jsem Brian Simpson. Díky.
Překlad titulků: Martin Lauer