EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Ta godt imot den morsomme Aparna Nancherla!
Takk!
Hvordan har dere det?
Storveies! Jøye meg!
Takk!
Jeg har det bra.
Jeg er i et forhold som nylig hadde ettårsjubileum.
Takk for at dere ikke klapper.
Jeg merket at dere nølte. Det er greit.
Ett år er ingenting.
Folk tenker at de har hatt et lenger forhold til filterkannen sin.
Jeg har hatt min i sju år, men...
En kan si at jeg ble berget.
Kjæresten min fant meg på et avlivningsmottak, så...
Det var bare et tidsspørsmål, men det går bra.
For han pleier å si: "Hun reddet meg."
Så, liksom...
Det virker som om alle kjenner sin rolle i forholdet.
Det er litt rart at jeg møtte noen. Jeg anser meg selv som sosialt keitete.
Det kommer til uttrykk på mange vis. Blant annet går jeg ofte med kåpe inne.
Stort sett fordi jeg fryser, men det gir feil signal.
Går en lenge med kåpe på en fest eller lignende, sier noen:
"Ta av kåpen. Det ser ut som om du er ubekvem og vil dra."
Da svarer jeg: "Det er dekkende."
Jeg vil være utadvendt.
Iblant leser jeg dameblader.
Leser noen her dameblader?
Alle sammen? Flott. Alle leser i et nå?
Noen av dem er bra.
Teen Vouge har vært råbra.
Det er det nye The Economist.
Men det rareste tipset jeg har sett i dem, var kort og guffent.
Alt som sto, var:
"For å fremstå mer selvsikker, bør du se ut som om du har en sexy hemmelighet."
Tilsynelatende opererer noen dameblader slik:
"Trykk dette, se om det er ord. Vi vet ikke.
Vi vet ikke lenger. Vi er slitne."
En ærlig sak.
Ja, se ut som om du har en sexy hemmelighet.
Ikke sånn å forstå, alle, uavhengig av kjønn, bør prøve det.
Det kan være et lærerikt eksperiment, som når en pen skuespiller spiller stygg.
Da tenker du at hun blir et bedre menneske.
Og at hun lærer mye om seg selv.
Jeg kommer på det når jeg går på gaten, og så utarter det.
Jeg går bare rundt slik:
"Å ja! Ålreit. Sexy hemmelighet. Du har en sexy hemmelighet...
Jeg vet ikke helt... Trusen min...
...har et hull.
Men...
Men ikke på riktig sted."
Så det ender alltid med en nedtur.
Iblant dropper jeg å være sexy, men det er for viderekomne.
Da fokuserer jeg på hemmeligheten. En må jo begynne i det små.
Da tenker jeg: "Ålreit. Hemmelighet. Hva er mine hemmeligheter?
Jeg vet ikke...
Passordet til e-posten min...
...er ikke godt nok."
Jeg må forbedre hemmelighetene mine.
Jeg ble faktisk analysert av en ekspert på kroppsspråk nylig, og hun sa:
"Jeg liker ikke å gi negative tilbakemeldinger.
Så jeg vet ikke hva jeg skal si til deg."
Ja da. Jeg begynte å gråte, gikk ut, og sa:
"Da er vi vel ferdige, med mindre jeg feiltolker noe."
Det er jeg og jenta fra Forbannelsen mot resten av verden.
Vi er en misforstått duo.
Jeg vet ikke, jeg.
Landet vårt er misforstått for tiden.
Jeg har reist mye i det siste, utenlands også, og det er rart å dra ut av USA nå.
For det føles som om du drar rundt for å beklage.
Du må si: "Unnskyld. Jeg vet det. Unnskyld.
Teknisk sett er han ikke i slekt med oss. Vi jobber med saken.
Jeg retvitrer, så det...
Det vil ordne seg."
Jeg var i Canada. Det var fint, for jeg sa unnskyld.
Hvorpå de sa unnskyld til meg. "Unnskyld, unnskyld."
Så det virket legende.
Bokstavelig talt legende. Vi fikk gratis legesjekk.
Så det var en fin uke.
Det var en fin uke, men... Jeg har flydd mye.
Under en landing skjedde det noe rart.
Jeg gikk ned midtgangen, piloten sto forrest...
Jeg vet aldri hva jeg skal si til dem. Det blir alltid: "Takk.
Bra kamp. Et eller annet."
Så jeg mumlet noe visvas. og trengte meg forbi.
Da hørte jeg at hun bak meg lente seg inntil ham og sa:
"Det var en utrolig stilig flyvning."
Det var rart, men også fint på et vis.
For mens jeg oppfattet dette som en vanlig avgang, flyvning og landing,
behandlet hun ham som en eksperimentell performancekunstner
innen luftfart, og hun sa:
"Helt oppriktig, det du gjorde der oppe, var banebrytende.
Sikkerhetsvideoen var en opprørsk metakommentar til blind lydighet.
Og...
Jeg har fått et nytt syn på skyer."
Men det er ikke gitt at hun alltid er grei.
På vei ut fra et annet fly kan hun si:
"Ja vel, jøss...
Det var...
...lite originalt.
Det var mye av det samme gamle.
Slutten var ekstremt forutsigbar.
Beklager å måtte si det, men det virket som om du gikk på autopilot." Niks!
Pilot-slakt er ikke pent.
Ikke pent.
Jeg var i sikkerhetskontrollen
og gikk gjennom den store sylinderen som gir deg kreft i alle celler.
Og...
Du skannes, og mistenkelige deler av deg lyser opp på vaktens skjerm.
Vakten ser ikke engang opp fra skjermen, før han sier, delvis til seg selv:
"Oi! Rett på godsakene!"
Jeg sa: "Hvorfor gir det området utslag?
Har myntene mine falt ned dit?
Ser den morsk ut? Har den det olme ansiktsuttrykket
som kan oppfattes truende?"
Så sa jeg: "Nå vet jeg det. Jeg byttet den ut med en pistol,
for de reguleres ikke så strengt."
Å nei!
Jeg fikk sagt fra.
Det var visst noe jeg hadde spist, men...
Dette er underlige tider, det må en kunne si.
Du vet at du lever i en rar historisk periode når psykologen din sier:
"Skal du eller jeg begynne?
Kanskje vi skal snakke på likt?
For å få mest mulig ut av timen."
Jeg har mye angst, og det er snålt at angst nå er blitt normalen.
Hvis du er engstelig av deg, er det
dette du er forberedt på.
Dette er vårt OL.
Etter alle våkenettene er det endelig alvor.
Alle scenarioene på en gang.
Jeg har litt angst, og jeg er deprimert.
Jeg foretrekker angst i ukedagene og depresjon i helga.
De har delt omsorg.
Jeg har begynt på en ny medisin. Den virker, men har en bivirkning
jeg ikke visste om, nemlig munntørrhet. Det passer perfekt i denne bransjen.
Men jeg innså at mange medikamenter er som gresk mytologi.
Vi dødelige får det vi ønsker oss,
men det har sin pris, som vi ikke vet hva er.
Omtrent slik:
"Ja, det blir hyggeligere å omgås deg,
men når du prater til noen,
flyr det støv ut av munnen din!
Vær så god."
"Du skal få det du ønsker deg.
Du skal få det du ønsker deg."
Så spør du legen: "Hvorfor gjentok du det?
Men et rart tonefall som føltes unødvendig."
Jeg går mye i egne tanker og tar ofte små lurer. Jeg kaller dem "angst-lurer".
Jeg liker å ta en lur, problemet er å stå opp.
På det punktet henger jeg ikke helt med fordi jeg blir alltid så forvirret.
Ingen tar en lur, for så å tenke:
"Det var smart, og nå er jeg i toppform."
Å våkne etter en lur føles omtrent slik:
Du er alltid midt i et mordmysterium, der du spiller alle rollene.
Du må legge sammen to og to ut fra spor rundt deg.
Du tenker: "Hvem var jeg?
Pizzaskorpe.
Det er bare skorper, for svarte.
Den mistenkte virker kul."
Det eneste som kan minne om å våkne etter en lur,
er det å studere speilbildet sitt i en bil som står parkert,
og så plutselig oppdage at det sitter noen i bilen.
Du føler: "Nei! Hvorfor skjer dette!
Går det bra med familien min?
Hva er hår?" Ingen av spørsmålene henger på greip.
Hvordan kommer en seg ut av situasjonen? "Jeg har aldri vært her.
Det var bare en drøm.
Nei, du er rar.
Du sitter i en parkert bil.
Jeg sjekket bare at ansiktet var der ennå.
Jeg vant."
Jeg bruker også mye tid på distraksjoner på internett.
Og jeg vil hevde at internett ikke er på sitt vennligste nå.
Få vet dette om meg, men jeg fikk ikke se lysbildefremvisninger som barn.
Derfor har jeg et behov for å lage PowerPoint-presentasjoner.
Jeg tror teknikerne er på vei.
Jeg har med denne her på reiser, og den er blitt en byrde.
Hvem er hovedpersonen i showet, liksom?
Greit. Vi kaster oss uti det.
Dette heter: "Jeg falt pladask da du sa YOLO."
Kos deg med ordspillet om du vil. Hvis du ikke vil, forblir du stille.
Dette blir en liten oppdagelsesferd,
der vi utforsker digitalt språk i et landskap som stadig endres.
Tittelen har jeg selvsagt fått fra en TED Talks-generator. Men...
...den passet liksom greit.
For å uttrykke meg mer folkelig er det snakk om tankespinn som:
Hvorfor har alle familie-emojier bare én hudfarge,
mens emojien med en blond mann har alle?
Selvfølgelig blir en ikke tatt på alvor uten bevis, så her er ulike familier...
Flotte, forskjellige sammensetninger.
Det er koselig, men legg merke til
at det ligner et Aryan Nation-nybegynnersett.
I motsetning til...
Hvorfor?
Hvorfor prioriterer emoji-selskaper et flerkulturelt boyband
foran en flott, mangfoldig familie? Jeg vet ikke,
men jeg vet hvem som kan løse saken.
Disse karene.
Etter at jeg lagde denne, har de gitt ut nye emojier.
De lyttet vel til folket, for nå har vi også fått
disse damene!
FREMSKRITT
Takk og lov for at alle er representert.
Og de undersøker selvsagt saken, så...
Før jeg foretar et dypdykk i stoffet, vil jeg si litt om min egen bakgrunn.
Når en presenterer ideer på et sted som dette, bør folk få vite litt om deg.
Jeg er: "Komiker, skribent og har egen nettside."
Det er ubestridelig.
Jeg er: "Datter, søster, venn, dårlig venn, uvenn, Emmy, Oscar."
Jeg mistet tråden litt her.
Det gikk over til en slags assosiasjonslek.
Jeg sliter altså med angst og depresjon, går til psykolog og er PMS-fan.
Jeg prøver å omfavne det siste punktet.
"Innadvendt, tidvis brutalt stillferdig."
Det er ærlig.
"Feminist, nett-troll-samler". Samlingen er snart komplett.
"Heteroseksuell, med hovedfokus på 'rose'".
Jeg var usikker på
hvilken del av ordet jeg skulle velge for å unngå problemer.
Men jeg er nokså fornøyd med valget.
Alle tok kanskje ikke vitsen, men den er ikke så god uansett.
"Cis-kvinne som vegrer seg litt for å forklare hva cis betyr.
Det er jeg i min fulle rett til.
"Jeg er mørkhudet og funker som alibi i en skolebrosjyre."
Det gjør jeg med glede.
"Skapslyngel."
Jeg prøver å forsone meg med det og setter pris på støtte.
Og selvsagt: "Jeg bruker anførselstegn feil".
Dette er meg, kort oppsummert.
Takk.
Jeg skal snakke mest om språk under gjennomgangen.
Men det er nok tallknusere og datafantaster i salen.
Jeg vil bare vise at det er dekning for alt jeg sier.
Alt er på plass, så ikke heng dere opp i dette underveis.
Først emojier, som jeg har et nært forhold til.
Men jeg er betenkt over disse.
Klovne-emoji. Hvem ville ha den? Hvem tenkte: "Hva mangler samtalene mine?
Flere mareritt."
Jeg er usikker på denne.
Betyr den "hang low" eller "ring meg"?
Jeg vet bare at dersom en gjør slik til meg,
spesielt hvis han er hvit, må jeg dra.
Her er en croissant-emoji. Problemet er at det ikke fins bagel-emoji.
Det er en skam å ha croissant og ikke bagel.
Jeg misliker ikke croissanter som sådan.
Den er på sett og vis et "ring meg"-brød.
Disse er mer ondskapsfulle.
Bronsemedaljer. Hvorfor fins denne emojien?
Selv om du faktisk kom på tredjeplass,
ville det ha vært frekt å sende deg en slik.
"Hevet håndbak". Alt var fint før dere sa hvilken side av hånda det er.
Nå ringer alle advokaten sin.
Og denne: "Lyvefjes".
Noen i Apple må ha hatt en baktanke.
Disse tre utgjør en glimrende melding hvis du skal slå opp.
Tenk litt over det.
"Du hadde tre sjanser til å gi meg en ring, din løgner, farvel."
Det er litt poetisk.
Og det er et enda nyere sett med emojier.
Mannen med skjegg er så søt at hvis du ser en Mumford eller en sønn,
så har du endelig
et ikon som kan uttrykke det.
En svart alv.
Kan vi se på svarte kvinners representasjon i den virkelige verden,
så ta vi for oss alver etterpå.
Det hadde vært fint.
Og jeg er usikker på hva denne tilfører en samtale,
som ikke denne alt har tatt seg av.
Men øyet var visst avgjørende.
Jeg syns emojier virker oppløftende.
Og hvis du surfer mye på nett, støter du iblant på meninger.
Og nå kan alle uttrykke seg,
Facebook har mange "reaksjoner" du kan bruke på andres innlegg.
Artig nok blir Facebook-reaksjonene en tidslinje som skildrer meg på Facebook.
NETTDUGNAD
Først er jeg blid, sprer kjærlighet og ler. Så blir jeg bekymret.
Så føler jeg at jeg kaster bort livet.
Og til slutt er jeg rasende på den nye luggen til en venn.
Jeg vet ikke hvorfor.
Yelps anmeldelser.
De kan virke negative, men er en ubenyttet kilde til litteratur.
Denne er bra:
"Fæl service. Ble tilbudt crack på vei til restauranten.
De fermenterte grønnsakene smakte søppel."
Jeg tror at hun her befant seg i et smug og tenkte:
"For en fæl restaurant."
Kaffedrikkere er flinke til å skrive sinte anmeldelser.
"Nei! Ikke bra! Baristaene må læres opp! Cappuccinoen var altfor varm!
Melken hadde ikke emulgert!"
Jeg hadde ikke hørt om emulsjon før jeg leste anmeldelsen.
Men etterpå ble jeg også rasende.
"Hvorfor segregerer du væskene? Det går ikke an."
Denne: "Vi ville ta en kaffe før vi skulle på Seattle Immersive Theater.
Det var stengt, så vi gikk lenger ned i gaten til Seattle Grind,
før vi kom hit for å vente ved teateret.
Vi kjøpte kaffe og gikk tilbake, og da var det åpent.
Hva i helvete er dette slags sjappe?"
Denne er bra, for hun har åpenbart aldri opplevd
ordentlig motgang i livet.
At et lite serveringssted går fra "stengt" til "åpent"
rokker ved alt hun noensinne har festet lit til.
Og dette er min favoritt gjennom tidene.
"Jeg skriver først og fremst dette for å advare andre mot de tre pureene."
Jeg er allerede trollbundet.
"Pestoen i trioen er grei nok,
men den røkte hummusen smakte sigaretter.
Jeg anbefaler den ikke til min verste fiende."
Det er en artig tanke at noen anbefaler dipp til fiender.
"Utvilsom en av de fem verste tingene jeg har hatt i munnen noensinne.
Og den var så tykk."
Jeg vet ikke hva som hadde skjedd her.
Men det hele tok en erotisk vending midtveis
og gled over i en slags puré-erotikk.
De satt kanskje og skrev iført slåbrok, og da den gled opp, tenkte de:
"Dette tar en ny vending!"
Dårlige anmeldelser på Yelp. Les dem.
Og som komiker får du mange tilbakemeldinger på nett.
Folk er hyggelige, men kan også skrive:
"Fremfor å være komiker burde du ha vært lagd av bier." Den slags.
Dette er en av de slemmeste jeg har fått.
"Herregud! Du er kanskje det styggeste mennesket på planeten.
Men så har jeg jo bare vært på denne planeten."
Jeg liker denne også fordi den tar en introspektiv vending.
INTERNETTKOMMENTARER
"Du er stygg, men hva har jeg egentlig drevet det til?"
Og jeg setter pris på selvransakende troll.
Dette er en Instagram-kommentar som fortsatt plager meg.
Jeg har ingen svar.
Hun skriver: "Helt enig, Doug."
Hvem er Doug?
Hvem er Doug, Carol?
Vi trenger svar, men det vil vi aldri få.
Da står vi igjen med min foretrukne form for nettkommunikasjon,
nemlig én-til-én-kommunikasjon. Tekster noen av dere med foreldrene? Ok.
Har noen av dere lært foreldre å tekste?
Ja vel. Det går visst ganske bra, skal en dømme ut fra de to som klappet.
Jeg lærte mor å tekste, og jeg syns at hun lærte fort,
noe jeg vil gjøre nærmere rede for.
Først skrev hun nærmest e-poster.
Kallenavnet mitt, "apps", er uthevet med fet skrift.
Hun skrev: "Håper det er gøy i Nashville. Da vi giftet oss, pleide far å".
Så ble hun sliten og gikk bort fra telefonen.
Vi kom ikke lenger med denne.
"Da vi giftet oss, pleide far å".
Jeg tenker: "Det er så typisk far.
Far gjør alltid sånt."
Så fikk tekstingen hennes praktiske formål. Her var vi på museum.
Hun skrev: "Si fra før du går opp. Jeg er ved Picasso."
Jeg skrev: "Møtes ved utgangen om sju minutt?"
Etter få sekunder svarte hun: "Jeg er i første etasje og er sulten."
Mor forflytter seg åpenbart som en Velociraptor på kunstmuseer.
Drevet av en voldsom sult.
Hun blir rastløs av mat. Jeg fikk disse rett etter hverandre.
"Jeg kjøpte sandwich til deg."
"Fikk du meldingen om sandwichen?"
Hun må bli kvitt varene.
Så ble hun virkelig avansert.
En dag sendte hun bare et uklart bilde av månen.
Helt uten kontekst.
Men en time senere fikk jeg denne.
"Større og klarere måne i dag, vennen."
Jeg vet ikke om mor er blitt hobby-meteorolog,
eller om det betyr at hun er i ferd med å bli en heks. Uansett...
Støtter jeg det.
Hun har også skrevet denne:
"Husker du ham jeg nevnte med det rare fornavnet. Ikke si det til noen."
Det er urettferdig. Du vet hva jeg driver med.
Dette er sabotasje av verste sort.
Kjenner dere til iphones håndskriftfunksjon?
Den er definitivt ikke myntet på henne, ble denne linjen sendt
til søsteren min og meg. Søsteren min kunne ikke dy seg.
Hun skrev: "Hva er den linja for noe?"
Et betimelig spørsmål.
Mor må ha tatt timer i improteater, for hun var forberedt.
Hun svarte: "Sånn er livet. Tolk den som du vil, den er uendelig."
Jeg tenkte: "Full utklassing.
Den vant du."
Da innser du at mor er blitt dreven, men far har mindre å spille på?
HVA MED FAR?
De første meldingene hans var slik.
Han er fåmælt, så dette var mye til ham å være.
Så gikk han over til mild utspørring.
"Som hva".
Det var andre fase. Nå kan han skrive en hel melding.
"Hei, Apps. Når får vi gleden av ditt selskap? Vi må planlegge dagen.
Dessverre matcher ikke alltid emojiene den øvrige tonen i meldingen.
Dette er en blanding av frykt og kjærlighet.
Kjærlighet springer jo ofte ut av frykt, så han er egentlig dypsindig.
Det leder meg over på min siste favoritt, som er...
nettdating.
Som sagt er jeg i et forhold.
Jeg har flere soninger bak meg på nett.
Jeg var aktiv på mange sider: Match, OkCupid, Yelp, som jeg nevnte.
DERE BLIR ALDRI GLEMT
Jeg fant ikke tonen med noen, men noen av mennene
bør få en stemme.
Hvem skal ellers representere dem?
Dette er driftige typer du bør holde et øye med.
Han her skrev: "Kom og røyk gress."
Den ble sendt første juledag.
Jeg sa: "Jesus, er det deg?"
Det var sjenerøst.
Denne beskrivelsen gjorde meg usikker:
"Jeg søker noe mer enn menn flest,
nemlig en som vil det samme, og som vil more seg på veien."
Det gir ingen mening. Det er en gåte fra trollet under brua.
Han fortsatte: "Jeg er arbeidende narkoman."
Det var en litt vel intim betroelse så tidlig. Vi er ikke blitt så godt kjent.
Men fint at du tør å være sårbar.
Jeg fikk mye forunderlig, som denne:
"Jeg vil kanskje miste evnen til å smile, men ta det med ro, jeg vet råd."
Jeg tenkte: "Da klarer du deg visst uten meg.
Du trenger ikke meg overhodet."
Alle er ikke så hyggelige.
Jeg fikk denne: "Trener du? Hvis ikke trenger du ikke å svare."
Trolig like greit.
Denne: "Svetter du mye?"
Den ble sendt før ni om morgenen, han var klar for å møte den rette.
Noen av dem er snåle.
En gang var det en katt på tastaturet.
Men jeg likte at han sendte flere meldinger.
Til slutt sa han hva han het.
"Justin".
Jeg sa: "Kom an, Justin, jeg digger stilen din."
Og en kommer ikke utenom de ekle.
Dette er en av de nifseste jeg har fått.
"Hei, jeg er fascinert av den unike, sunne sensualiteten din,
Den sexy munnen, det bedårende smilet, kanelhuden og den nette kroppen
blir i sum til en overveldende skjønnhet!"
En tenker: "Roboten har lært å skrive."
Han fortsetter:
"Jeg leter etter en snill, søt, sexy og smart som jeg kan spise brunsj med."
Hold dere fast.
"Og som vil kose og knulle!"
"Kose og knulle."
Sånn i tilfelle noen ikke var tilfreds med bare kos.
Hvordan avslutter en et slikt mesterverk?
Ganske enkelt.
"Jeg heter Jerry, skal vi chatte?"
Det er en kul avslutning. "Avslutt med stil! Hvem kan motstå Jerry?"
Åpenbart de fleste kvinnene på nettsiden.
Den var fæl, men dette er den mest urovekkende jeg har fått.
Han skriver: "Jeg ser for meg deg i senga mi.
Du påføres mild smerte og varme i deler av kroppen idet du ser på meg."
Ja. Tygg litt på den.
Men det skal sies til hans forsvar at dette var profilbildet mitt.
Det forklarer nok også spørsmålet: "Svetter du mye?"
Dermed er vi fremme ved siste lysbilde. Jeg avslutter med et sitat:
"Når en kommuniserer på nett, må en tørre å stille vanskelige spørsmål.
En klok mann har sagt: "Som hva?".
Tusen takk, folkens! Dere har vært veldig greie. Takk!
Tekst: Dario Kverme Birhane